Hutch Parker, tuottaja.
Minä olen Simon Kinberg, kirjoittaja-ohjaaja.
Taidamme nähdä tämän viimeistä kertaa X-Men-elokuvassa.
Surullista kyllä, taidat olla oikeassa.
X-kirjain tehtiin eri tavalla Bryanin aikana,
ja halusimme lisätä siihen potkua
Phoenixin kosmisella lieskalla.
Onkohan tämä Hutchin ja minun neljäs elokuva yhdessä?
Days of Future Past, Apocalypse, ja Loganissa sinä olit pääosin.
- Neljäs elokuva siis. - Niin.
Sitten työskentelimme yhdessä, kun Hutch oli studion johdossa -
ja minä olin pahainen kirjoittaja, joka yritti saada töitä Hollywoodissa.
Tuskin.
Keitä me olemme?
Vain mitä muut tahtovat meidän olevan?
Olemmeko kohtalomme avuttomia vankeja?
Vai voimmeko kehittyä?
Tulla... joksikin enemmän?
Pohdimme kauan avauskerrontaa.
Se on perinteisesti Charles Xavierin hommia,
mutta koska halusimme tämän elokuvan tuntuvan erilaiselta -
ja pääosin Jeanin tarinalta,
tämä oli myöhäinen päätös,
jonka kirjoitimme loistavan leikkaajamme Lee Smithin kanssa.
Kun olet kyllin vanha ajamaan,
saat kuunnella mitä vain musiikkia haluat.
Sopiiko?
Tämä oli jännittävää kuvata,
koska tämä koostui monesta pienestä osasta.
Ulkoisista jutuista tietenkin,
mutta erikoistehosteryhmämme suunnitteli hienon laitteiston,
joka sai aikaan pyörimistunteen.
Halusimme tehdä elokuvassa sen...
Siis olettaen, että olet katsonut jo elokuvan.
Tämä olisi kamala tapa katsoa elokuva ensimmäistä kertaa.
Kuunnella meitä.
Sävy on erilainen kuin muissa X-Men-elokuvissa.
Ne ovat hieman oopperamaisia ja liioiteltuja,
ja halusimme tämän tuntuvan niin realistiselta, aidolta -
ja raa'alta kuin mahdollista.
Osana sitä -
halusimme erikoistehosteiden olevan sekä aitoja että käytännöllisiä.
Kun Hutch sanoi "erikoistehoste",
monet eivät ymmärrä,
vaikka moni ymmärtääkin,
että jos ei tiedä paljoa elokuvien tekemisestä,
ihmiset kuvittelevat erikoistehosteiden merkitsevän tietokonetehosteita, CGI:tä.
Ne ovat kaksi täysin eri kategoriaa.
On erikoistehosteita, jotka ovat mekaanisia,
ja sitten on visuaalisia tehosteita,
jotka luodaan tietokoneella.
Yritämme tehdä mahdollisimman paljon erikoistehosteita,
mekaanisia tehosteita,
joita Hutch juuri kuvaili,
jotta tuntisi niiden fysiikan -
ja vaikutuksen.
Että näyttelijät kokevat jotain aitoa.
Sen sijaan, että se olisi jotain tietokoneella luotua,
jossa he kommunikoisivat vain vihreän pallon kanssa.
Visuaaliset tehosteet muokkaavat kohtausta paljon.
Ja auttavat sitä.
Simon on kuitenkin oikeassa,
että se pohjautuu käytännön asioihin.
Tämä kohtaus meillä oli...
Tuottajamme Todd Hallowell
ja vastaava tuottajamme ja AD: mme Josh McLaglen
ovat kameran ulkopuolella.
He olivat kohtauksessa Iääkäreitä,
ja heidän suorituksensa olivat niin hyviä,
että ajattelimme heidän äänten olevan niin voimakkaita,
että meidän ei tarvitse nähdä heitä.
Vitsailen vain. He suuttuvat.
Tämä on esimerkki, joka mielestäni...
Leikkaajamme Lee Smith,
jonka sanoisin olleen...
Hutch oli pääosin luova kumppanini tämän elokuvan teossa,
ja sanoisin toisen kumppanini olleen Lee Smith.
Hän teki paljon odottamattomia asioita,
ja voitti Oscarin Dunkirkistä.
Hän työskentelee kaikissa Chris Nolanin elokuvissa.
Myös paljon Peter Weirin kanssa ja työskennellyt myös Sam Mendesille.
Upea ohjaaja.
Hän tekee yllättäviä päätöksiä.
Tämän kohtauksen alussa...
Sen sijaan, että näkisimme Iähikuvia näyttelijöiden kasvoista,
kuten näemme,
hän aloitti kohtauksen nurkasta kuvatusta laajakuvasta
ja katsoen alaspäin näitä kahta pientä eristäytynyttä hahmoa.
Luulen, että jokin muu leikkaaja olisi käyttänyt tätä pääkuvana -
ja siirtynyt muuhun.
Sen sijaan hän piti kuvaa ensimmäiset kaksi tai kolme repliikkiä,
ja näytti miten kaukana he todella ovat.
Hän sai tuntemaan kohtauksen yksinäisyyden ja tyhjyyden.
Hän leikkaa hyvin taiteellisella ja sielukkaalla tavalla.
Kyllä vain.
...erityisen merkittäviä ihmisiä.
Tai hämmästyttäviä.
Tämä ainutkertainen kuvauspaikka on montrealilainen hylätty sairaala,
jota saimme käytettyä moneen juttuun.
Se sopii uskomattoman hyvin -
tähän kohtaukseen,
mutta siitä oli hyötyä monessa muussakin.
Se oli hyvin Iähellä kuvausstudiotamme.
Tämä on kolmas X-Men-elokuva, jonka kuvaamme Montrealissa.
Kuvasimme Days of Future Pastin, Apocalypsen ja tämän elokuvan siellä,
ja se on ollut meille loistava koti.
Siellä on loistava Melin studio,
jonka valtaamme,
ja meillä on siellä paljon tilaa rakentaa kaikenlaista.
Silloin tällöin, kuten Hutch sanoi,
kuvaamme jossain muualla.
Oli se sitten hylätty rakennus tai jonkin ulkopuoli,
tai tämä, joka on juuri Montrealin ulkopuolella.
Sielläkin on loistavia työntekijöitä.
Meillä oli melkoinen perhe kolmen elokuvan ajan,
ja ne olivat melkoisen pitkiä kuvauksia, joten niissä vietetään paljon aikaa.
Hieno kaupunki, ja rakastuimme täysin työryhmäämme.
...minä voin auttaa.
Et ole kuin muut tohtorit.
En.
Etkä sinä kuin muut potilaat.
Tämä on mielenkiintoinen otos,
koska se on mielestäni yksi niistä visuaalisista tehosteista,
jotka ovat tavallaan näkymättömiä.
Oletus on se, että se on oikeasti sijainti,
kartano tai talo.
Se on kuitenkin tehty täysin tietokoneella.
Olemme tehneet sen muutamassa viimeisimmässä X-Men-elokuvassa.
Jos katsoo X-Men ykkösen, kakkosen, kolmosen -
ja First Classista eteenpäin,
kartano on eri jokaisessa paitsi toisessa ja kolmannessa.
Ensimmäinen oli Torontossa, toinen ja kolmas Vancouverissa.
First Classissa se oli Lontoossa.
Sitten siirryimme Days of Future Pastiin,
jossa teimme visuaalisen yhdistelmän kaikista eri kartanoista,
ja tämä on taas yksi versio Xavierin kartanosta.
Rakensimme oviaukon,
mutta kaikki oviaukon ympärillä, kivet sun muut,
on tehty tietokoneella.
Se on hylätty golfkenttä Montrealin Iähiössä,
ja siitä tuli tukikohtamme kaikissa kartanon sisäänkäyntikuvissa -
ja ulkopuolen kuvauksissa.
Tämä on taas yksi asia,
jonka halusimme tehdä eri tavalla aiempiin elokuviin verrattuna.
Yksityiskohtaiset -
ja hyvin tehostemaiset alkutekstit.
Halusimme alkutekstien tuntuvan siltä, että katsot draamaa -
kuin suureellista sci-fi-elokuvaa.
Että se tuntuisi maanläheiseltä ja aidolta.
Tarina tulisi siten esiin,
eikä se olisi vain kolmeminuuttinen loistokas kohtaus.
Tämä oli todella hauskaa. Meillä oli työryhmän jäseniä,
mukaan lukien eräs apulaisohjaajistamme...
- Tuossa. - Mukana kohtauksessa.
- Tuossa. - Tässä kohtauksessa.
Erityinen lahjakkuus.
Taas yksi AD. Tuo vaalea mies, joka säätää kuulokkeita.
Kanadassa ja Montrealissa -
on myös paljon paikallisia lahjakkuuksia.
Nainen, joka esittää NASA:n lennonjohtajaa oli kanadalainen,
ja mukana oli muitakin hienoja kanadalaisia näyttelijöitä.
Taas yksi kartanolavaste.
Jokaisessa elokuvassamme on ollut tämä kartanon sisäpuoli.
Viimeisimmässä, Apocalypsessa,
säilytimme lavasteen, tai avainosat siitä, joita voisimme käyttää uudestaan.
Tiesimme, että palaisimme.
...on epäsäännöllinen -
ilmeisesti liikapoltostajohtuen.
Happitaso on matala...
Niin?
Kyllä, minä olen.
- Charles? - Herra presidentti.
Eräs asia, jonka teimme -
tarinankerrontaan liittyen -
ja Days of Future Pastin huomioon ottaen,
oli aikajanan uuteen uskoon laittaminen.
Vaikka elokuva sijoittuu vuoteen 1992,
Bill Clintonin ei tarvitse olla presidentti.
Se on toisenlainen todellisuus kuin se, jonka tunnemme historiasta.
Yksinkertainen pelastusoperaatio.
Haetaan astronautit,
tuodaan heidät kotiin.
- Onko kysymyksiä? - Ainakin tuhat.
Tuhannelle ei ole aikaa.
Menemmekö avaruuteen?
Kyllä, Kurt, menemme.
Meille kaikille oli jännittävää se,
että elokuvan alussa,
ensimmäistä kertaa missään X-Men-elokuvassa,
he ovat tunnettuja supersankareita.
He muistuttavat enemmän niitä supersankareita,
jotka tunnemme muista sarjakuvista.
Sekä paljon sitä, jonka olemme nähneet sarjakuvissa.
He eivät ole enää piilossa oleva ryhmä.
He ovat hyväksytty osa yhteiskuntaa elokuvan alussa.
Halusin myös käyttää paljon erilaisia vaikutteita.
Jos tuntee sarjakuvia, Grant Morrisonin teoksien -
keltaisia ja sinisiä/violetteja asuja -
emme olleet vielä käyttäneet.
Tämä oli mahdollisuus siihen.
Tämä oli viittaus ensimmäiseen elokuvaan,
ja Bryan Singer teki sen uskomattoman hyvin.
Idea koripallokentästä, joka avautuu suihkukoneelle.
Eräs toinen asia, joka on ollut hauskaa,
on se, että jokaisessa elokuvassa on erilainen versio X-Jetistä.
Simon teki mahtavaa työtä -
tuotantosuunnittelijamme kanssa.
He kehittivät sen vielä paremmaksi.
Kuin se olisi ollut käytössä kentällä,
mutta silti kykenevä galaksijuttuihin,
jotka kokisimme avaruudessa.
Sarjakuvassa se perustuu -
perinteisesti Blackbirdiin, joka on oikea taistelualus.
Käsittelimme sitä hieman First Classissa.
Halusin meidän luovan jotain, joka olisi osittain Blackbird ja X-Jet,
sekä jotain, mitä emme ole ennen nähneet.
Tuotantosuunnittelijallamme Claude Parélla -
oli hauskaa työskennellä kanssamme.
Toinen suunnitteluelementti, joka on Iäsnä joka kerta,
on Cerebro ja Charlesin tuoli,
joka on aina suunniteltu huolellisesti.
Simon Iöysi jälleen hienon tasapainon,
joka on kunnianosoitus aiemmille,
mutta salli meidän myös mennä pidemmälle -
sekä Cerebron että tuolin suhteen.
...vaurioittanut sähköjärjestelmiä.
Kypärän myös.
Tutkimme aikakauden estetiikkaa.
Jos katsoo kypärää ja tuolia,
niissä on hieman Apple-tietokoneen näköä.
Valaistus ja muovinen Iäpinäkyvyys.
Ei niin hauskaa kuin olisin kuvitellut.
Nämä ovat tietenkin visuaalisia tehosteita.
Tämä oli kohtaus, jonka Simon oli visualisoinut,
ja vaikka se on hieman Iyhyempi,
se on oikeastaan juuri suunnitelmamme mukainen.
Se kehittyi hieman visuaalisten tehosteiden suhteen,
mutta se on kohtaus, jonka hän otti sivuilta -
ja muunsi visuaaliseksi kieleksi.
Kun se sitten kuvattiin,
se pysyi uskollisena alkuperäiselle.
Halusin saavuttaa tässä kaksi asiaa.
Koska olen X-Men-sarjakuvien fani,
ja koska olen työskennellyt monessa X-Men-elokuvassa,
X-Menit eivät olleet mielestäni työskennelleet tarpeeksi yhdessä.
Tässä elokuvassa on muutama kohta,
joissa he taistelevat toisiaan vastaan,
mutta he ovat silti kaksi ryhmää.
Tässä he ovat yksi ryhmä.
Rakastan sitä, että näemme heidät yhdessä.
Fanit ovat aina nauttineet sarjakuvissa eniten -
syvällisten hahmojen lisäksi tiimityöstä.
Tässä he työskentelevät yhdessä kuin hyvin öljytty kone,
ja he ovat tietysti suorittaneet ennenkin tehtäviä.
X-Men-sarjakuvan suhteen,
etenkin Dark Phoenix -saagan suhteen,
minulle oli tärkeää olla mahdollisimman uskollinen -
Dark Phoenixille.
Kuten monet tietävät,
Dark Phoenix -tarina oli sivujuoni X-Men: Viimeinen kohtaaminen -elokuvassa.
Halusin tämän olevan elokuvan pääkatalysaattori ja -juoni.
Dark Phoenix -tarinassa -
tämä kaikki ei tapahdu hänelle vain maagisesti Maassa.
Hän saa iskun kosmisesta voimasta,
ja se tapahtuu tässä.
Käsikirjoituksen alusta Iähtien -
ja elokuvan valmistelusta Iähtien,
tiesin, että osa siitä sijoittuisi avaruuteen,
koska siinä on kosminen galaksienvälinen elementti.
Sekä avaruusolioelementti.
Tämä kohtaus rakentui sille,
että Jean muuttuu kosmisen voiman vuoksi Phoenix-voimaksi -
ja että se sijoittuisi johonkin ajankohtaiseen vuonna 1992.
Silloin Iähetimme avaruuteen avaruussukkuloita,
mitä emme tee enää.
Komentajamme ei ole täällä.
Hän oli ilmalukossa sulkemassa rakettia.
Lämpöjälki vahvistuu nopeasti.
En pysty pidättelemään enää.
Meidän pitää häipyä.
Vyöt kiinni.
Ei, Raven.
Ketään eijätetä.
En vaaranna tiimiäni.
Entäs heidän tiiminsä? Jean...
Tässä on huomattavaa myös se,
miten uskomattomia visuaaliset tehosteet ovat.
Kaikki nämä yksityiskohdat.
Sukkula itsessään,
jopa ikkunoiden huurre.
Hyvin vaativa kohtaus.
Bamf-äänen kehittämisen suhteen he ovat nähneet vaivaa,
ja ovat antaneet sille syvemmän ja rikkaamman olemuksen.
Se yhdistyy intensiivisiin roolisuorituksiin,
etenkin Sophielta ja Tailta, mutta kaikilta tietenkin.
Kohtaus, josta olen hyvin ylpeä.
Phil Brennan ja Kurt Williams,
jotka olivat visuaalisten tehosteiden mestareitamme,
tekivät uskomatonta työtä tiiminsä kanssa.
Yksi hienoista asioista työryhmässämme oli se,
että jotkut olivat työskennelleet ennenkin X-Men-elokuvissa,
jotkut olivat uusia universumissa,
ja jotkut olivat tehneet vain uudelleenkuvauksia.
Työryhmä on upea.
Oscar-voittajia ja -ehdokkaita.
Kuten sanoin, Lee Smith voitti Oscarin Dunkirkistä.
DP: mme Mauro Fiore voitti Oscarin Avatarista.
Phil Brennan sai ehdokkuuden Lumikistaja metsästäjästä.
Ryhmässä on paljon lahjakkuuksia,
jotka osallistuivat näiden kohtausten tekoon,
joissa on satoja työntekijöitä.
Ei näissä ole pelkästään meitä ja vihreää taustaa.
Sitä ei olisi tietenkään hauskaa katsoa.
Roolisuoritusten suhteen...
Toivon, että meillä olisi ollut kaikissa elokuvissa -
yhtä paljon harjoitteluaikaa kuin tässä.
Se oli minulle tärkeää.
Elokuva on enemmän henkilöpainotteinen -
kuin edelliset elokuvat.
Nuoret näyttelijät,
Sophie etenkin, saivat aikaa hioa hahmojensa nyansseja.
Nämä kohtaukset ovat muuten aika yksitoikkoisia kuvattavia,
koska mikään tästä ei ole olemassa.
Näyttelijöiden suoritukset ovat sen takia erityisen hyviä.
Tämä Phoenix-efekti -
kehittyi koko elokuvan ajan -
sekä jälkituotannossa -
tarinan etenemisen mukaan.
Se päätyi hienoon olemukseen,
ja olen siihen todella tyytyväinen.
Kun se alkoi, se oli enemmänkin -
sellainen Phoenix-efekti, jonka näimme Apocalypsen lopussa,
kun Jeanista tulee Phoenixmäinen.
Se oli tulisempi,
mutta siinä ei ollut mitään kosmisista elementeistä,
jotka ovat tietenkin iso osa sarjakuvien Phoenix-saagaa.
Kun kehityimme jälkituotannossa Philin ja Kurtin kanssa,
visuaalisen työryhmän kanssa, josta Hutch puhui,
toimme mukaan erilaisia värejä.
Ne ilmaisivat kosmisuutta,
eikä vain tulista elementtiä.
Eräs toinen kriittinen päätös -
oli Simonin...
Puhuimme siitä paljon,
mutta hän oli pääideoija.
Phoenix-efekti pidettiin Jeanissa -
melko hienovaraisena.
Se eli hieman hänen silmissään -
ja halkeamissa.
Se ei kuitenkaan vienyt tilaa tunteelliselta pohjalta,
roolisuoritukselta tai psykologialta,
jotka ovat tarinan keskiössä.
Sen valossa, mitä voi tehdä ja mitä usein tehdäänkin -
ideoiden suhteen,
se oli fiksu ja tärkeä ratkaisu.
Monissa elokuvissa on käynyt niin,
siis yliluonnollisissa tai scifielokuvissa,
että rakastutaan -
proteeseihin ja visuaalisiin tehosteisiin.
Monesti ne tulevat ihmisyyden -
sekä näyttelijöiden roolisuoritusten tielle.
Tämä elokuva on mielestäni -
hyvin henkilö- ja roolisuorituspohjainen.
Jos Jean peitettäisiin liikaa maskeerauksella -
ja visuaalisilla tehosteilla,
hänen roolisuorituksensa jäisi sen alle.
Sophiella ei olisi mahdollisuutta näytellä siten,
että katsojat samastuisivat häneen.
Se on siitä yksi puoli.
Mitä enemmän lisää hahmoon jotain,
sitä enemmän kerroksia tulee hahmon ja katsojien välille.
Katsojille on vaikeaa samaistua hahmon kokemukseen.
Elokuva käsittelee paljon hänen sisäistä taisteluaan.
Halusin hänen voivan näytellä sitä -
kerrosten lisäyksen sijaan.
Ja minä taas en ole koskaan ollut ylpeämpi.
Nauttikaa tästä.
Olette ansainneet sen.
Te kaikki.
Päivän loput tunnit on peruttu.
Jean?
Säikäytit meidät. Mikä on olo?
Oikeastaan ihan hyvä.
- Hank? - Niin?
Voisitko vilkaista Jeania?
Operaationjälkeinen terveystarkastus.
Kiitos.
Kiitosten sijaan oli tulla surunvalittelut.
Pidän tästä elokuvassa.
Simon kirjoitti käsikirjoitukseen,
että perheessä alkaa näkyä säröjä -
sekä järkähtämättömässä uskossa -
Charlesin näkemykseen.
Jen on loistava tässä kohtauksessa, niin kuin Jameskin,
mutta tässä on vahvaa kohtauksen sisältö.
Se asettaa lopulle elokuvalle mielenkiintoisen dynamiikan.
Siinä aletaan tarkastella -
Charlesin vastuuta.
Onko hän joutunut väärälle polulle?
Eräs metafora, josta puhuimme paljon -
oli vanhemmuus.
Sitä yrittää parhaansa, mutta joskus -
et välttämättä toimi lapsesi parhaaksi,
vaikka se olikin tarkoitus.
Se on teema,
joka resonoi vahvasti koko elokuvassa.
Se, mikä on kestänyt aikaa -
ja on syy, miksi Dark Phoenix -saaga on niin rakastettu X-Men-tarinoissa,
on se, että tarinassa ei ole kyse -
pelkästään hyvistä ja pahoista ihmisistä.
Ei ole puhtaasti hyvää tai pahaa.
Jollain niin hyväntahtoisella kuin Charles voi myös olla pimeä puoli.
Hänellä voi olla vikoja ja hän voi olla ihminen kuten muutkin.
Tarkoitukseni käsikirjoituksen kirjoittamisessa -
ja sitten näyttelijöiden roolisuorituksen ohjaamisessa oli se,
että kaikissa oli hieman valoa ja synkkyyttä.
Joku Jeanin kaltainen tietenkin -
ponnistelee eniten ja kaikkein dramaattisimmin.
Hassua.
En edes muista viime kertaa, kun sinä riskeerasitjotain.
Ja muuten -
naiset pelastavat täällä aina miehet.
Pitäisikö vaihtaa nimeksi X-Women?
Jopa joku Charlesin kaltainen,
joka on perinteisesti kaikissa näissä elokuvissa,
on ollut hyväntahtoinen isähahmo.
Käsittelemme tässä -
isällisyyden ja patriarkaalisuuden eroa.
Hän istuu kotonaan,
kun nuoret ihmiset riskeeraavat elämänsä kaikkialla maailmassa tiiminä,
joka nimettiin hänen mukaansa.
Siinä on ongelma.
Etenkin maailmassa, jossa nyt elämme,
kun tarkastelemme yhä enemmän sellaisten ihmisten vastuuta,
jotka tekevät asioita oman egonsa tai oman etunsa mukaisesti.
Tämä tuntui tilaisuudelta tarkastella sitä tavalla,
jolla nämä elokuvat eivät ole sitä tehneet.
Sarjakuvat kyllä käsittelevät sitä joskus.
Vaikka haluaisinkin ottaa kunnian -
monista niistä asioista, jotka tekevät elokuvasta ainutlaatuisen -
muihin X-Men-elokuviin verrattuna,
koska sitä se on,
niin se ei ole välttämättä ainutlaatuinen sarjakuvaan verrattuna.
Sellaisen ihmisen näkökulmasta, joka on lukenut näitä sarjakuvia -
hyvin nuoresta Iähtien,
monet asiat olivat sellaisia, joita ei oltu käsitelty,
vaikka elokuvasarjassa on jo monta elokuvaa.
Tutkimuksen perusteella olet kunnossa.
- Mene yläkertaan. - Hyvä on.
Kiitos, Hank.
Sanoiko Hank niin?
- "Asteikot eivät riitä"? - Kyllä.
Olimme juuri Hankin laboratoriossa.
Elokuvassa oli hauskaa se...
Tämä on mielenkiintoinen tapa katsoa elokuvaa,
koska pitää ajatella, mitä tapahtui.
Meillä on uskomattomia lavasteita,
jotka rakensimme elokuvaa varten.
Laboratorio oli yksi niistä,
johon kävellessä vaikuttui siitä -
ja siitä, miten hyvin Claude oli saanut sen aikaan.
Fifth Avenue, kartano,
X-Jet...
Oli uskomatonta rakentaa lavasteet niin Iähellä toisiaan,
mutta ne olivat kuitenkin hyvin erilaisia ja ainutlaatuisia.
Niin.
Luulin menettäneeni sinut.
Tiedän.
Tämä on mielestäni -
elokuvan hankalin asia tasapainotella.
Kirjoittajan ja ohjaajan näkökulmasta -
tällaisen elokuvan tasapainottelu,
kun puhutaan henkilöhahmoista
ja Jeanista, joka on intiimi, henkilökohtainen, tunteellinen,
verraten siihen,
kun taivaalta tulee alas jotain.
Galaksienvälistä, kosmista,
ja joka on ihmisyyden vastakohta.
Näiden kahden asian tasapainottelu,
jotta missään vaiheessa toinen ei ole toista vahvempi.
Jos elokuva painottuisi liikaa -
galaksienväliseen tai kosmiseen suuntaan,
tunteellisuus häviäisi.
Jos taas tunteellista draamaa on enemmän,
se pistäisi silmään,
eikä kokonaisuus olisi yhtenäinen.
Käyn nopeasti tarkistamassa.
Älä mene.
Käske olla hiljaa.
Luna!
Tätä kohtaa,
jossa hän Iöytää metsästä avaruusolioita,
pyörittelimme paljon.
Alun perin avaruusoliot näkyvät kokonaan.
Ne murtavat hänen niskansa.
Muodonmuutoksen näkee,
ja se tuntui siltä kuin elokuva,
joka oli realistinen,
hyppäsi yhtäkkiä johonkin -
70-luvun scifielokuvaan.
Päädyimme hienovaraisempaan Iähestymistapaan.
Muodonmuutos -
alkaa varjoista,
ja hänen muutoksensa oliosta ihmiseksi näkee selvästi.
Luotamme kuitenkin enemmän roolisuoritukseen ja yksityiskohtiin -
kuin laajempiin otoksiin.
Luotamme tässä siihen,
että koska hänellä on samanväriset hiukset, samat vaatteet...
Luotamme siihen, että Jessica
siirtyy hienovaraisesti erilaisempaan roolisuoritukseen,
ja Jessica on siinä todella hyvä.
Työstimme yhdessä Jessican kanssa
hänen ulkonäköään.
Hän halusi näyttää sellaiselta,
jolta hän ei ole koskaan näyttänyt.
Vaikutettiin otettiin muun muassa Tilda Swintonista.
Eräs asia kannattaa mainita, koska hän on elokuvassa vain Iyhyesti.
Superfanit, joiden oletan nyt -
kuuntelevan meitä,
tunnistavat Halston Sagen hahmon Dazzlerin,
joka on iso ja rakastettu hahmo sarjakuvassa.
Hän on myös tärkeä osa -
erästä alkuperäisen Dark Phoenix -saagan juonta.
Halusin siis hänet mukaan.
Tämä kuvattiin myös golfkentällä.
Yökuvaukset eivät ole suosikkejani, mutta muistaakseni oli hyvin kylmä.
Palatakseni Dazzleriin,
hänellä oli vähiten vaatteita,
mutta tanssi silti ympäriinsä.
- Hän oli ammattimainen. - Niin oli.
Kuvasimme hänet viimeiseksi, joten kello oli neljä tai viisi aamulla.
Oli todella kylmä.
Hän kuitenkin kesti sen.
- Hei. - Jäitä.
Hyvin normaali -
sisäoppilaitoskohtaus,
jossa koulun rehtori on poissa.
Charles on poissa ja nuoret pitävät bileet.
Ei sen monimutkaisempaa,
paitsi että näillä nuorilla
on yliluonnollisia voimia.
Kun bileet riistäytyvät käsistä,
puut Iähtevät irti juurineen.
Taannoin -
mejärjestimme tällaisiajuhlia.
Yksi suosikkisuhteistani First Classissa,
ja joka on jatkuva asia näissä elokuvissa,
on Beast-Hankin -
ja Mystique-Ravenin monitahoinen suhde.
Se on julkilausumaton, mutta tunteellinen.
Nämä kaksi ovat kasvaneet paljon.
Muistan, kun saimme heidät First Classiin,
ja he olivat molemmat teini-ikäisiä.
Jennifer oli ollut vain Winter's Bonessa.
Nick ei ollut ollut isossa elokuvassa Pojan jälkeen.
Jenniferistä on tullut yksi -
tai ellei jopa maailman isoin elokuvatähti.
Nickistä on tullut loistava näyttelijä.
Olin innoissani, että sain kirjoittaa heille kohtauksia.
Tämä on elämämme.
Tätä halusimme.
Ei tällaista.
- Raven... - Tämä ei ole meidän elämäämme.
Vaan hänen.
Mistä X-Menin X tulee?
Charlesja X-Men ovat ne...
Tämä näyttää taas kerran, että X-Menit eivät ole enää -
maanalaisia ja hyljeksittyjä,
vaan yhteiskunta hyväksyy heidät,
kunnes yhteiskunnat ennakkoluulot pääsevät taas esiin.
Tämä kohtaus -
seilasi edestakaisin elokuvaan ja pois siitä.
Toisaalta -
olimme jo perustaneet sen -
ja halusimme jatkaa tarinaa.
Toisaalta tajusimme,
että meidän piti näyttää kunnolla,
että hän tosiaan -
on iloinen saadessaan palkintoja presidentiltä -
ja paistattelee kunniassa,
mikä johtaa hänen tuhoonsa.
- Tahdotko tanssia? - Tule, Scott.
Kuulitko, mitä nimeä sinusta käytetään?
- Tahdonko tietää? - Joo.
Phoenix.
Siistiä. Kuin kuolleesta noussut feenikslintu.
Leikittelimme tämän kohtauksen kanssa.
Mitä hän näkee?
Miten se vaikuttaa hänen kasvoihinsa?
Mistä alkaa hänen -
kosmisen voiman hallinnan menetyksensä?
Se on hänen ensimmäinen huono trippinsä,
joka perustuu hänen sisällään olevaan juttuun.
Tämän on tarkoitus olla -
kosmisen voiman näkökulma.
Hän kokee ikään kuin kosmisen voiman jäännösmuistin,
joka tuntuu...
Kun teimme tätä kohtausta,
käytin usein sanaa hallusinatorinen.
Se tuntuisi huonolta LSD-tripiltä,
vaikka en ole toisaalta käyttänyt LSD:tä.
Visuaalisten tehosteiden työryhmä teki hyvää työtä.
- Kiitos. - Kiitos, Charles.
Henkilö, jota Charles muuten kättelee,
on Chris Claremont,
joka on Dark Phoenix -saagan luoja.
Tuossa noin. Näetkö hänet taustalla?
Kannattaa kelata äskeiseen. Hänellä on pieni parta.
Chris oli Dark Phoenix -saagan käsikirjoittaja.
Hän myös loi Wolverinen.
Hän on X-Menille -
melkein yhtä tärkeä kuin Stan Lee.
Ei taaskaan mitään aitoa.
Ei talo, ei auto.
Tie taisi olla aito.
Minulle tämä oli...
Olen työskennellyt paljon näissä elokuvissa,
ja tiedän hyvin, millaisia kohtauksia niissä on ollut.
Tämä on suora vastaus erääseen Apocalypsen kohtaukseen,
kun hän menee huoneeseen ja näkee painajaista.
Silloin Charles pystyi lukemaan Jeanin ajatukset ja nyt ei pysty.
...päästä hänen päänsä sisälle.
Puhuimme paljon tästä,
että mitä teemme Cerebron kanssa,
jotta se olisi erilainen kuin viimeisimmät 75 kertaa.
Hallusinatorinen on jälleen sana, jolla sitä voi kuvailla.
Halusin tämän tuntuvan siltä,
että katsoja on sellaisen mielessä, joka on sekoamassa.
Teimme paljon kokeiluja
tämän visuaalisen ilmeen kanssa.
Kun hän astuu Jeanin mieleen,
kuinka me -
voisimme luoda jotain ainutlaatuista.
Tämä ympäristö on -
meidän versiomme Enterprisestä tai Millennium Falconista -
tai jostain muusta ikonisesta ympäristöstä -
samantapaisessa elokuvasarjassa.
Päädyimme siis johonkin hyvin erilaiseen.
Rakastan tätä, koska tätä on hankala keksiä uudelleen -
tai luoda uudelleen sen osia.
Hänen muistiinsa meneminen ja kaikki nämä vilahdukset,
jotka tuntuvat aivokudokselta...
Ne yhdistyvät sumuiseen ja maitomaiseen tunnelmaan.
Luova tiimi keksi kaiken tämän,
ja rakastan lopputulosta.
On vaikeaa tehdä jotain tällaista siten,
ettei se veisi tilaa kohtauksen draamalta.
Se tehtiin todella hyvin,
koska on tärkeää tietää, mistä he puhuvat -
ja mitä asia koskee.
...se tekijotain hänelle.
Teimme tästä myös paljon kuvakäsikirjoituksia -
ja ennakkovisualisointia, jotta tietäisimme, miltä se näyttäisi,
ja sitten vain kehitimme sitä eteenpäin.
Kuten Hutch sanoi, kohtaus on surrealistinen muttei liikaa.
Satoja versioita.
- Niin. - Kaikista näistä.
Se on tehty kuin kerroksittain.
Niin, ja jos katsoo kohtauksen useamman kerran, mitä ei tarvitse,
mutta selvästi katsot nyt tämän uudestaan,
niin seassa näkee kasvoja ja muistoja.
Pieniä asioita.
Todd Hallowellilla, yhdellä tuottajistamme,
on myös kokemusta kakkosohjaajana -
ja inserttiohjaajana.
Hän ohjasi -
pientä tyttöä ajamassa kolmipyöräisellä.
Se on tuolla jossain.
Syntymäpäiväkakku, haukkuva koira.
Kaikenlaisia lapsuusmuistoja,
jotka on haudattuna noihin kuviin.
Pois päästäni.
Pysy rauhallisena, Jean.
Hän vastustelee. Lisää tehoa.
Kuulin isäni äänen.
Hän on elossa.
Kuulet harhoja.
Mielesi kaipaa lepoa.
Pidän siitä, kun elokuvissa,
vaikka se ei aina olisi tarkoituksena,
on sumuisia kohtauksia.
Pidän siitä, että kamera ei tarkennu.
Tiedän, ettei tämä ole Criterion Collection -elokuva,
mutta kun puhutaan kuvauksesta -
aiemmissa X-Men-elokuvissa,
ne on kuvattu staattisilla kameroilla.
Ne ovat yleensä alustoilla tai nostolaitteissa.
Kaikki on hyvin tasaista.
Jos katsoo tässä kameran liikettä,
kun se liikkuu Scottin olan yli,
melkein kaikki tässä elokuvassa on esimerkiksi Steadicamilla kuvattua,
joka on käsivarakameraa vakaampi versio.
Teinkö minä tuon?
Ei haittaa.
Käsivarakamerasta tulee dokumenttimainen tunnelma.
Siitä tulee myös inhimillinen tunne,
koska...
Käsivarakameran huomaa heti.
Melkein joka otossa -
tuntee kameramiehen -
työskentelyn,
koska se ei ole täydellistä tai staattista.
Siinä on hieman liikettä.
Oikeassa elämässäkään katsojan pää ei ole koskaan staattinen.
Silmät eivät koskaan katso yhteen paikkaan.
Halusin luoda orgaanisen tunnelman,
joka tuntuisi kotitekoisemmalta kuin miltä elokuvat ovat tuntuneet -
ja miltä genre on ennen tuntunut.
Puhuit myös paljon siitä, että halusit tehdä siitä intiimimmän.
Liikkeestä oli tarkoitus tehdä hieman epävakaa -
eikä niin turvallinen.
Se oli mielenkiintoinen idea,
joka tuotiin kuvaukseen.
Tämä on elokuvan yksi harvoista nostolaitekohtauksista.
Niitä ei ole paljon.
Tämä on käsivarakamera.
Se tuo tähän ajelehdintaa.
Jos katsot elokuvaa...
Se ajelehtii Charlesin ympärillä,
koska hän ei liiku.
...tuskaa.
Kuten Hutch sanoi,
tässä on tiedostamatonta epävakautta.
Epävakautta tulee myöhemmin enemmän,
mikä heijastuu elokuvassa.
En tiedä.
Se ei välttämättä...
Se on totta kai tiedostettua meille elokuvantekijöinä,
mutta ei välttämättä katsojille.
Luulen, että se on jotain,
jonka alkaa tuntea elokuvaa kokiessa.
Eihän siinä ole mitäänjärkeä.
X-Jet valmiiksi.
Me haemme hänet kotiin.
"Me"? Charles, et ole siinä kunnossa.
Lähikuvia on enemmän.
Esimerkiksi tämä Charlesin kohtaus -
olisi perinteisesti nostolaitekohtaus.
Tasainen Steven Spielberg -tyyppinen.
Bryan Singer teki tätä usein.
Tasainen Iähikuva hahmoista.
Halusin Iähikuvien -
tuntuvan siltä, että joku kävelee heitä kohti.
Vain pään takaosa.
Tätä kohtausta mietimme paljon,
että kuinka paljon informaatiota tarvitsemme.
Halusin,
että Jessican hahmo on salaperäinen.
Vaikka nimeämme hänet -
D'Bareihin kuuluvaksi,
hän on yhdistelmä muutamaa eri avaruusoliohahmoa,
jotka ovat olleet Dark Phoenix -saagassa.
Lelandra on hahmo,
joksi häntä luultiin.
Hänen hiustensa väri kertoo, ettei hän ole Lelandra.
Lelandran tarina on niin monimutkainen,
että jos olisimme kertoneet sen,
olisimme tarvinneet ylimääräiset 45 minuuttia
tai ylimääräisen elokuvan tehdäksemme sen kunnolla.
Rakkaustarina Charlesin kanssa on niin keskeinen,
ja se olisi erilainen elokuva.
Halusin keskittyä tähän hahmoon -
ja Jeaniin ja hänen kamppailuunsa,
jonka hän kokee.
Mitä enemmän sivujuonia meillä olisi ollut,
olivat ne sitten Lelandraan ja Shi'ariin -
tai Hellfireen liittyviä,
sitä enemmän ne olisivat vieneet tilaa intiimiltä tarinalta,
jossa nuori ihminen menettää hallinnan.
Sekä ihmisiltä, jotka rakastavat heitä eniten.
Heitä ympäröivä perhe, joka myös säröilee.
Kaikki sen ulkopuolella oleva -
alkoi tuntua siltä, että se voisi häiritä -
elokuvan tunteellista ydintä.
Voinko auttaa?
Tämä on taas ainutkertainen sijainti ja lavaste,
koska kuvasimme tämän studion takapihalla.
Claude ja hänen tiiminsä rakensivat naapuruston tarkasti -
talo kerrallaan.
Ne ovat vain julkisivuja,
mutta etupihoilla on puutarhoja,
lasten leluja sun muita,
jotta naapurusto näyttäisi mahdollisimman aidolta.
Se oli hyvin tehokas tapa -
antaa meille ikoninen -
katsaus hänen menneisyyteensä -
sekä hänen vieraantuneeseen isäänsä.
Se oli myös epätavallinen paikka X-Men-taistelulle.
Sijainti on arkinen.
- Niin. - Monissa näistä elokuvista,
eikä ainoastaan sarjakuvaan pohjautuvissa,
vaan myös scifielokuvissa,
sijainti on mahdollisimman eksoottinen.
Tässä elokuvassa -
mitä arkisempi -
ja realistisempi ympäristö, sitä parempi.
Koska kaikki nämä jutut,
olivat ne sitten silmistä tulevia optisia säteitä tai telekineesiä...
Yliluonnollisia asioita on niin paljon,
että on mielenkiintoisempaa -
nähdä jotain yliluonnollista luonnollisessa ympäristössä.
Kun näkee yliuonnollista -
yliluonnollisessa ympäristössä, se tuntuu melkein tarpeettomalta.
Mitä niin kamalaa on optisissa säteissä -
toisella planeetalla?
Naapurustossa, joka näyttää sellaiselta naapurustolta,
jossa kuka tahansa meistä voi asua.
Kun on kyse naapurista,
siitä tulee intensiivisempää, uhkaavampaa -
ja samastuttavampaa.
Haen vähän vettä.
Sophie valmistautui tähän kohtaukseen -
todella tarkasti ja omistautuen.
Hän taisi tietää, että se oli käännekohta hahmolle,
ja Simon oli harjoitellut sitä hänen kanssaan paljon.
Kohtaus on kriittisen tärkeä hänelle -
sekä näyttelijänä että tässä roolissa,
koska se paljastaa hahmosta jotain.
Hän ymmärtää -
hahmon laajemman tarinankaaren,
eli Jean Greyn keskellä suurempaa tarinaa.
Jean?
Paljon kuvia, ei yhtään minusta.
Et etsinyt minua.
- Jean... - Mikset etsinyt minua?
Ehkä pitäisi istua alas.
En tahdo...
Puhuin yhteistyökumppaneista,
kuten Hutchista, Leestä ja Maurosta,
mutta sanon tämän kaikella rakkaudella,
että oikea yhteistyökumppanini oli Sophie.
Sophien roolisuoritus on uskomaton.
Jos Sophie ei olisi niin omistautunut -
ja valmistautunut tähän rooliin,
koko elokuva hajoaisi käsiin.
Vaikka kuvaus,
leikkaus
tai tuotantosuunnittelu olisivat kuinka hyviä tahansa,
millään sillä ei olisi ollut väliä.
Tapasimme Sophien kanssa -
lounaalla noin vuosi ennen kuvausten aloittamista.
Minulla oli vielä -
käsikirjoituksen toinen versio kesken,
ja sanoin hänelle: "Aiomme tehdä Dark Phoenix -tarinan.
Esität tietysti Jeaniä, Dark Phoenixiä.
Tulet olemaan elokuvan keskiössä.
Niin kuin käy ilmi tästä kohtauksesta,
sinun pitää esittää -
tunneskaalan jokaista sävyä.
Sinun pitää esittää raivoa.
Sinun pitää esittää tuskaa ja surua.
Sinun pitää esittää väkivaltaa, puolustautumista,
kaikkea mitä voit kuvitella.
Eikä ainoastaan kaikkea tätä,
vaan sinun pitää kantaa suuren luokan elokuvaa.
Sellainen paine on paljon ihmiselle,
joka on vain vähän yli parikymppinen.
Tulet esittämään kohtauksia..."
Tämä näyttelijä, Scott Sheppard,
on uskomaton teatterinäyttelijä,
joka on voittanut paljon palkintoja.
Hänen lisäkseen -
Michael Fassbender, James McAvoy, Jennifer Lawrence, Jessica Chastain.
He ovat sukupolvensa parhaita näyttelijöitä,
jotka ovat 10 - 15 vuotta vanhempia.
Ehkä Jenniferiä lukuunottamatta,
mutta kuitenkin paljon vanhempia ja kokeneempia kuin Sophie.
Sophie oli valmis siihen.
Aloin Iähettää hänelle artikkeleita,
kirjoja ja YouTube-videoita ihmisistä, joilla on skitsofrenia -
tai dissosiatiivinen identiteettihäiriö.
Hän luki ja katsoi ne ja Iähetti minulle kaikenlaista.
Rakensimme yhdessä hahmoa,
ja olen hyvin ylpeä hänestä,
koska se ei ole helppoa nuorelle näyttelijälle.
Teidän olisi pitänyt tulla.
Miksi? Viemme sinut kotiin.
Minulla ei ole kotia. Sinä varmistit sen.
Isäsi ei olisi voinut huolehtia sinusta.
Sanoit, että isäni on kuollut,
ja käytit voimiani hyväksi.
Ei pidä paikkaansa.
Tämä otto Jenniferistä ei ole suosikkini,
mutta näin ison ryhmän kanssa kuvaaminen tarkoittaa sitä,
että kaikkia näyttelijöitä ei saa samaan paikkaan samalla kertaa,
ja silloin pitää turvautua palikkakuvaukseen.
Jos olet nähnyt Harry Potterin, tiedät, miltä se näyttää.
Sitä vain otetaan Jennifer Lawrence,
kun hän on käytettävissä sinä päivänä,
ja siksi hänet nähdään erillään muusta ryhmästä -
tässä otossa.
Sitä ei onneksi ole paljon.
Saimme tässä elokuvassa -
näyttelijät suurimmaksi osaksi paikalle.
Aina silloin tällöin se ei onnistu, eikä sille voi mitään.
Pysykää kaukana minusta.
Kolmas ympäri menevä auto on tehty tietokoneella -
ja kaksi ensimmäistä ovat oikeita.
Tuo ei tietenkään ole aitoa.
Jean, ole kiltti!
Tuo on aitoa. Sitä on tietenkin tehostettu -
savun ja muun osalta,
mutta räjäytimme tuon puolen talosta.
Kuten Hutch sanoi, koko tämä naapurusto -
ja koko katu koostuu rakennetuista taloista.
Jotta voi luoda sellaista tuhoa -
ja sellaista hallintaa kuin tarvitsimme,
se piti ensin rakentaa.
Jean, lopeta!
Hän on tähtäimessä. Ammun...
Et ammu.
Tahdon antaa Ravenille mahdollisuuden.
Käskin pysyä kaukana.
Tätä kohtausta -
järjestelimme moneen kertaan.
Kuvasimme sen myös uudestaan.
Kaikissa näissä elokuvissa joudutaan kuvaamaan uudestaan.
Olemme tehneet sen jokaisessa X-Men-elokuvassa.
Aika pitkälti jokaisessa suuren luokan elokuvassa -
tehdään niin, koska mikä ettei, jos siihen on mahdollisuus.
Yritimme järjestellä tätä,
jotta tuntisimme Jeanin sisäisen taistelun,
ja loisimme mahdollisimman paljon intiimiyttä Jenniferin suhteen.
Tämän hetken tullessa -
tragedian todella tuntee.
Kun se tulee,
satutan ihmisiä.
Teimme paljon sitä,
että vääristimme Jenin ympäristöä,
jotta katsoja tuntisi Jeanin näkökulman -
ja sen, miten hänen äänensä vääristyy.
Tässä Lee Smith oli myös avuksi.
Sekä hienovarainen. Jeanin hiusten liikkuminen -
oli visuaalinen efekti.
Se ilmaisee epävakautta,
kun katsoja keskittyy hänen kasvojensa tunteisiin.
Jennifer sanoi, että tämä oli ensimmäinen kerta, kun hän kuolee.
Tässä kohtauksessa -
on myös hämmästyttävää...
Ehkä olen myös ylpeä, mutta pysyin pois hänen tieltään.
Nickin roolisuoritus oli hieno.
Nick on yleisesti ollut -
elokuvasarjan sankari -
viimeisten ties kuinka monen elokuvan ajan,
koska hän on hieno näyttelijä.
Hän ei liioittele,
eikä roolissa ole -
suuria kaunopuheisia monologeja niin kuin joillain näyttelijöillä on.
Tämä hetki, kun hänen tarvitsee olla tunteikas -
paksun sinisen meikkikerroksen ja piilolinssien Iäpi, on upea.
Vaikka se olisi vain Nick, se on silti hieno roolisuoritus.
Hän keskittyi kuitenkin kovasti tuona päivänä,
ja pysyin poissa hänen tieltään.
En yrittänyt ottaa liian monia ottoja,
koska hän antoi paljon kaikissa otoissa.
Ulkona oli hyvin kuuma, ja hänellä oli paksu puku päällä,
mutta itkeminen tuosta kaikesta huolimatta...
Se oli hieno saavutus.
- Niin. - Kohtaus oli myös vaikea kuvattava.
- Kyllä. - Se on -
intensiivinen ja tunteellinen kohtaus, ja ne ovat aina vaikeita päiviä.
Ei voinut unohtaa,
että tapoimme rakastamamme hahmon,
ja että mitä se tarkoitti Jenin poistamisesta elokuvasarjasta,
tai mitä se tarkoitti elokuvan muuttuneiden panosten suhteen.
Käytit sanaa panos, joka on mielenkiintoinen,
koska taisimme kaikki puhua tästä.
Se on hyvin tärkeää alusta Iähtien,
koska Dark Phoenix -saagassa.
Panokset liittyvät elämään ja kuolemaan -
enemmän kuin ennen.
Roistot tietysti tulevat ja menevät ja kuolevat,
mutta sankareiden kuolemaan ihmiset eivät ole tottuneet,
ja siitä tietää, että kaikki ovat vaarassa.
Se lisää epävakautta tai jännitettä -
loppuun elokuvaan, joka on arvokasta.
Se myös erottaa sen muista X-Men-elokuvista,
joissa ihmiset putoavat rakennuksista.
X-Men-elokuvista -
inspiroivin oli minulle -
Logan.
Hutch oli Jim Mangoldin ohella Loganin tuottaja,
ja te loitte jotain hyvin aitoa ja maanläheistä.
Tämä elokuva ei ole niin maanläheinen.
Loganissa ei voinut olla X-Jettejä, avaruusolioita tai kosmisia voimia.
Tarkoituksen vakavuuden ja elokuvan tunteikkuuden -
yritin tuoda tähän elokuvaan.
Kaikki nämä roolisuoritukset.
Puhuin kullekin näyttelijälle. Sanoin Jenille:
"Näyttele kuin olisit David O'Russellin elokuvassa."
Michael Fassbenderille sanoin:
"Näyttele kuin olisit ohjaaja Steve McQueenin elokuvassa.
Älä näyttele kuin olisit piirretyssä.
Näyttele niin, että olet vakavassa draamassa."
Teitte sen -
niin upeasti Loganissa,
ja yritin tuoda sitä myös tähän,
vaikka olosuhteet ovatkin tässä vähemmän realistiset.
Opin paljon Jimiltä sen suhteen,
ja hänen näkemyksensä väkivallasta,
jolla on seurauksia.
Se on osa -
perussyitä siinä,
että tapetaan Ravenin kaltainen päähenkilö.
Ilman sitä ei ole seurausten uhkaa,
jota tarvitsee ansaitakseen tunteellisen voiton lopussa.
Hänen kuolemansa tukee elokuvan loppua.
- Aivan. - Ja Jeanin valinta.
Ja kun tajuaa, millaisia he ovat,
on myöhäistä.
Täällä tapasin Ravenin ensi kerran.
Hän oli vasta pikku tyttö.
Murtautui sisälle etsimään ruokaa.
Tämä on yksi elokuvan lempikohtauksistani.
Tällaista kohtausta ei odota olevan -
kesän suuressa supersankarielokuvassa.
Se on vain dialogivetoinen draamakohtaus kahden hienon näyttelijän välillä.
Se on tunteellinen. Monimutkainen. Sotkuinen.
He ovat molemmat hienoja näyttelijöitä,
ja sain vain astua sivummalle ja katsoa heidän näyttelyään.
Tämä on taas yksi niistä kohdista,
kun Nick on tässä elokuvassa -
ja Hank sarjakuvissa -
sekä tässä elokuvasarjassa on ollut ikään kuin sylikoira.
Ei sitä paremminkaan voi sanoa.
Hän on ollut Charlesin sylikoira,
ja kun hän asettuu Charlesia vastaan,
se tuntuu hyvin erilaiselta, ja Nickillä on tilaisuus -
mieheksi kasvaessaan -
irrottautua isästä.
Ajattelin, että se tuntuu -
ja ehdottomasti on kokemusperäisesti erilaisempaa -
kuin mikään, mitä olemme tehneet.
Pidän Simonin käsikirjoituksessa eniten siitä,
että hän yritti antaa kaikille uutta ulottuvuutta ja uusia hetkiä.
Näemme siis Ravenilta uudenlaista ajattelevaisuutta,
kun hän kritisoi Charlesia.
Hank vihdoin haastaa Charlesin,
ja jopa erottautuu hänestä -
Iyöttäytyäkseen yhteen Magneton kanssa.
Näemme aivan toisenlaisen ulottuvuuden Magnetosta.
Se on totta myös muiden kohdalla. Scottista Stormiin -
ja tietenkin Jeaniin.
Oli jännittävää tarinankerronnan kannalta -
nähdä näyttelijöiden upottavan hampaansa -
mehukkaaseen materiaaliin.
Tuossa kohtauksessa Nick teki loistavaa työtä,
emmekä olleet ennen antaneet hänelle sellaista tilaisuutta.
Oli palkitsevaa nähdä kuinka lahjakkaita -
he kaikki ovat, kun antaa heille mahdollisuuden.
Miksi tein niin?
- Tuo on naapurustomme. - Niin.
Tuona päivänä satoi,
vaikka emme olisi halunneet,
ja kun halusimme sadetta, ei satanut.
Eli...
- Siihen piti vain sopeutua. - Niin.
Otimme tornit käyttöön ja pidimme sadetta yllä.
Käytän mielelläni ihmisten takaraivoja elokuvissa.
Se on dramaattisempaa,
ja Jessicalla oli tietysti uskomattomat valkoiset hiukset,
joten tällaisia ottoja on useampia.
Tuo oli pienempi, koska se ei ollut Iähikuva,
Kuvasimme kyllä Iähikuvan, mutta emme käyttäneet sitä.
Keskitymme takaraivoon.
Puhuimme paljon tästä Jessin roolisuorituksesta,
ja keksimme metaforan.
Eläinlääkäri -
kertoo sinulle, että eläimesi on sairas, ja se pitää lopettaa.
Hänessä on aavemaista kiltteyttä,
joka on lopulta tappavaa,
mutta se ei näyttäydy aluksi aggressiiviselta.
Se näyttäytyy hiljaisena ja kilttinä.
Hän todella otti sen omakseen.
Hän on upea näyttelijä.
- Niin on. - Todella upea.
Voisi...
Jessissä on hauskaa se, että hän pystyy olemaan vakava,
keskittynyt ja tarkka.
Tässä hänen huulensa ovat puristuneet yhteen.
Hän on myös hyvin hauska.
Heti kun kohtaus on ohi -
ja ottojen välillä -
hän hassuttelee ja vitsailee -
ja on todella erilainen.
Hän hallitsee hyvin hänen instrumenttiaan näyttelijänä.
Hän pystyy kääntämään sen päälle ja pois.
Hänen ei tarvitse pysyä roolihahmona koko ajan.
Olen aina halunnut tehdä X-Men-elokuvan,
X-MEN: H TEΛIKH ANAMETPHΣH -elokuvasta Iähtien, jossa luon Genoshan,
mutanttien kodin, jonka Magneto luo sarjakuvissa.
Se on kuin mutanttien Israel, ja sanon tämän juutalaisena.
Olen aina halunnut tehdä sen,
ja tässä elokuvassa minulla oli siihen tilaisuus.
Sen sijaan, että siitä olisi tehty samanlainen kuin sarjakuvissa,
eli kiiltävä ja hopeinen unelmamaa,
halusin sen olevan kuin Genosha 1.0.
Ajatus oli se, että Magneto on nostanut -
kaiken metallisen merenpohjasta -
ja käyttänyt sitä asuntojen rakentamiseen.
Tämä on Genoshan alku.
Kuka olet?
Mitä teet täällä?
Vastaa.
Andrew, rastatukkainen mies,
oli stuntmies, joka oli niin hyvä stunttiharjoituksissa -
ja jolla oli niin hyvä ääni -
ja kasvot, että päädyimme antamaan hänelle roolin.
Antakaa hänen olla.
Miksi tulit?
Michael piti ajatuksesta,
että Genoshaa käytetään ensimmäistä kertaa elokuvassa,
koska hän on todella omistautunut sarjakuville.
Hän piti siitä, että tämä on kuin Brando Ilmestyskirja. Nytissä.
Että paikka on kuin kommuuni -
ja hän kulttijohtaja. Hän halusi, että hänellä on -
valkoinen tai musta kaapu.
Mielestäni se oli vähän liikaa,
mutta hänen asunsa ovat aika yksivärisiä,
ja hänellä on elämässään rauha, ennen kuin Jean ilmestyy paikalle.
Hän on yksi niistä näyttelijöistä,
jotka kameran käynnistyessä -
tekevät niin vähän, mutta ilmaisevat paljon.
En tiedä, onko toista hänen kaltaistaan näyttelijää,
joka pystyy ilmaisemaan yhtä paljon pelkillä silmillään.
Hänen roolisuorituksensa on niin rauhallinen.
Tämä oli hyvä kohtaus.
Muistan kuvanneeni tämän ja olin hämmästynyt kaikesta.
Lavasteiden ulkonäöstä ja siitä,
miten Sophie vastasi haasteeseen Michaelin kanssa.
Muistan Michaelin kommentoineen,
miten vaikuttunut hän oli Sophiesta -
ja hänen loistavasta roolisuorituksestaan tässä kohtauksessa.
Sinäkin ansaitset tunnustusta.
Arvostan tuota.
Kaikista näyttelijöistä -
Sophie kuitenkin oli luonnollisesti hieman varuillaan Michaelin,
Jamesin, Jessican, Jenniferin -
sekä muiden kanssa, kun he näyttelivät hänen kanssaan.
He kuitenkin tulivat ensimmäisen tai toisen oton jälkeen -
sanomaan, että hän on uskomaton,
koska hän ei saanut tehdä Apocalypsessä kovin paljoa.
Elokuvassa oli niin paljon eri hahmoja,
jotka osallistuivat kaikki kokonaisuuteen.
Hänellä oli hyvin pieni osa sitä kokonaisuutta.
He pitivät Sophieta -
tämän elokuvan päänäyttelijänä.
Hänen piti näytellä niin paljon eri tunteita,
ja kukin näistä näyttelijöistä oli todella kokenut ja upea.
He olivat vaikuttuneita.
Kerroin sen hänelle, ja se antoi hänelle lisää itseluottamusta.
...menetän hallinnan...
tapahtuu pahoja asioita -
rakastamilleni ihmisille.
Kenen verta se on?
Etkö tullut sen vuoksi?
- Miten luulet minun auttavan? - En tiedä!
Tiedätpäs. Kenen verta se on?
- En halua puhua siitä. - Satutitkojotakuta?
Tässä oli hetki, jolloin hän laittaa kupin alas,
mutta hän ei heti osu oikeaan paikkaan.
Elokuvissa on pieniä juttuja,
jotka huomaa niitä tehdessä.
Joitain niitä rakastaa virheinä,
ja jotkut niistä ärsyttävät.
Tuo hieman ärsyttää minua,
koska etsin parasta versiota siitä,
kun hän laittaa kupin alas. Niitä olikin,
mutta hänen roolisuorituksensa ei ollut kovin aggressiivinen ja vahva.
Jätin siis kuppivirheen,
mikä tuntuu oikealta maailmalta.
Tämä kohtaussarja on yksi suosikeistani,
ja osittain siksi, että tapahtumat ovat aitoja.
Eivät kaikki, mutta suurin osa.
Nuo ovat tietysti oikeita helikoptereita,
mutta erikoistehostetiimimme... Cam,
joka oli erikoistehosteiden päällikkö,
loi laitteistot, joihin hän saattoi laittaa -
kopterit propelleja lukuunottamatta ja kauko-ohjata niitä.
Ensimmäinen, joka pyörii kohta maassa -
pyörii oikeasti maassa, ja maassa oli räjähteitä,
jotka näyttivät siltä, että propellit kaivavat maata.
Toisen kohdalla, joka näkyy kohta,
hän toi kaksi isoa nosturivartta ja rakensi nosturivaijerin,
joka vedettiin kahden nosturivarren väliin -
ja pystyi kantamaan jopa 1800 kiloa.
Helikopteri oli kauko-ohjattavassa vaijerissa,
jotta se pystyi liikkumaan Iähemmäs ja kauemmas Sophiesta ja Michaelista.
Kaikki osat paitsi propellit,
koska emme tietenkään halunneet heitä propellien Iähelle.
Meillä oli kuitenkin isot roottoripuhaltimet,
jotka jäljittelivät sitä, millaista propellin Iäheisyys olisi.
He kuitenkin olivat vuorovaikutuksessa oikean helikopterin kanssa.
Väisty sitten.
Meillä on samat oikeudet kuin perheelläsi.
Kuten sanoin, emme tulleet teidän takianne.
Sotilaat, joiden näet kohta juoksevan -
ja hyppäävän helikopteriin tekevät niin oikeasti.
Helikopteri on oikeasti paikalla -
ja 3 - 4 metriä maan yllä.
Osa katsojan aivoista tunnistaa oikean fysiikan -
ja nähdessään tällaisen kohtaussarjan tunnistaan, että se on aitoa tavalla,
jota se ei olisi kaikissa elokuvissa.
Näyttelijät ovat siis vuorovaikutuksessa oikean helikopterin kanssa.
Lopeta tuo heti!
Propelli ei ole tietenkään oikea, koska se olisi vaarallista.
Kun tämä tapahtuu, helikopteri nousee hieman -
ja kääntyy oikeasti.
Tässä helikopteri pyörii nostolaitteistolla -
ja räjähteet paukkuvat joka puolella.
Tuo ei ole tietenkään aitoa, koska se olisi vaarallista Michaelille.
Tämä helikopteri on kiinni vaijereilla,
ja kaikki muu paitsi propelli on aitoa.
1300 - 1800-kiloinen metalliesine
Iähestyy heitä ja menee taas kauemmaksi,
ja siinä on suuret puhaltimet, jotka simuloivat tuulta.
Kamera on oikean rungon sisällä, ja se kuvaa heitä.
On myös hyvin hyödyllistä, että visuaalisten efektien tiimillä -
on oikeita elementtejä rungossa, joiden varaan voi rakentaa.
Niiden avulla saa tehtyä tämän aidon näköiseksi,
ja kuten Simon sanoi, siitä tulee tiedostamaton tunne,
että tässä on kyse oikeasta fysiikasta.
Se tekee suuren eron.
Tämä on ensimmäinen otos visuaalisten efektien helikopterista,
koska sitä emme pystyneet hallitsemaan.
Mene!
- Lähde pois täältä! - Tarvitsen apuasi.
Etkö suojele mutantteja?
Suojelen kyllä... sinulta.
Sinun täytyy Iähteä.
Mene!
Kongressi harkitsee -
väliaikaista mutanttileiriä niille...
Michaelia on hauska katsoa.
Taisimme istua molemmat lumoutuneina -
ja ihastuneina Michael Fassbenderiin.
...ja poliisin ja sotilaiden kimppuun käymisen...
Mietimme paljon uutiskonferenssin kohdalla sitä,
että miten vakavia ihmisten reaktiot olisivat.
Aluksi reaktio oli vakavampaa.
Emme halunneet sen tuntuvan siltä, että he siirtyisivät yhtäkkiä -
X-Menin hyväksymisestä X-Menien leirittämiseen.
Päädyin reaktioon, joka oli näiden väliltä,
ja kuvasimme uutisankkurin uudestaan.
...heittää pois kaikkeajo saavutettua. Antakaa mahdollisuus...
Jos huomaat, niin Charlesin asu alkaa dekonstruoitua -
elokuvan edetessä.
Se peilaa hänen romahtamistaan,
ja hänen pitää tarkastella itseään uudelleen -
ja ottaa vastuu tekemisistään,
mutta myös olla rehellisempi itsensä kanssa.
...kehotetaan pysymään kaukana hänestä.
Havainnot tulee ilmoittaa heti poliisille.
Viranomaiset ovat...
Tämä on yksi suosikkikohtauksistani.
Kirjoitin kohtauksen aikaisessa vaiheessa, ja kirjoitin sen uudestaan pari kertaa.
Jeanin ja Jessican hahmon ensimmäinen tapaaminen.
Ajatus siitä, että Jean hallitsee kaikkien mieliä,
mutta Jessican mieltä ei voi hallita, on melko hienovarainen,
koska kaikki eivät huomaa tai ymmärrä sitä.
Ajattelin sen olevan siisti tapa paljastaa,
että katsot kohtausta miettien,
miksi siinä on vanha mies juomassa,
kunnes hän muuttuu.
Eikö tämä ollut ensimmäinen päivämme Jessican kanssa? Tai toinen puolisko?
Emmekö tehneet jotain ensimmäisellä puoliskolla ja sitten tämän?
Voi olla.
Tämä sijainti.
Se on pieni baari Montrealissa, mutta sen tunnelma oli hieno.
Niin.
Minulla on ystäviä korkeissa asemissa.
Kuka olet?
Kysy mieluummin,
kuka sinä olet.
Uskon, että vaikka olimme Jessican kanssa ystäviä -
siitä asti, kun teimme yhdessä Yksin Marsissa -elokuvan,
tämän monologin ansiosta hän päätti tehdä tämän elokuvan.
Tässä on temaattinen -
ja jopa poliittinen elementti, mikä oli hänestä mielenkiintoista.
Minustakin se on.
Elokuva, jossa on naishenkilöitä...
Halusin sen olevan jotain enemmän.
Kuten sanoin aiemmin, halusin tarkastella -
Charlesin patriarkaalista puolta.
Halusin myös tarkastella naishenkilön voimaantumista -
miespainotteisessa maailmassa ja genressä.
Ajatus vanhentuneista sanoista,
jotka miehet loivat kauan sitten pienillä mielillään,
oli jotain, josta ajattelin Jessin pitävän.
Niin hän pitikin.
He eivät ymmärrä alkuunkaan, mikä sinä olet.
Eivät edes X-Menit.
Meillä oli tästä kohtauksesta hieman pidempi versio,
jossa ei tapahtunut juuri muuta kuin enemmän vakuuttelua,
ja sitten me, tai oikeastaan Lee, leikkasi sen,
koska aavemainen hymy oli vahvempaa kuin jälleen yksi repliikki.
- Mitä? - Hank ei ole opettamassa.
Katsoitko huoneesta?
Ei ole sielläkään.
Tässä taisimme elokuvaa miettiessämme -
ja miettiessämme, miten perheen voi hajottaa...
Ei ole kyse pelkästään perheen hajoamisesta,
vaan uskollisuuden vaihtamisesta -
ja uusien perheiden luomisesta.
Se, että Hankista tulee osa Magneton perhettä -
olisi ollut käsittämätöntä -
neljä elokuvaa sitten.
Varsinkin siksi, että he olivat vihollisia Mystiquen suhteen.
- ...hän Iähti. - Tiedän sen.
Miksi sitten tulit, Hank?
Tarkkailijasi ympäri maailmaa -
etsivät mutantteja tänne.
Tämä oli mielenkiintoinen päivä, koska olimme etsineet kuvauspaikan -
tälle keskustelulle, ja se oli...
Aivan.
Se oli eräänlainen metsä,
mutta kun pääsimme sinne, se ei ollut oikeastaan metsä.
Siellä oli puu ja vähän ruohoa, ja se vaikutti antikliimaktiselta -
keskustelulle -
entisten vihollisten välillä -
ja hetkelle,
jolloin Magneto saa tietää, mitä hänen rakastamalleen naiselle kävi.
Kävelimme ympäriinsä,
ja näimme kaikki jäljellä jääneet rojut,
ja se vaikutti oikealta paikalta tälle.
Michael osaa hienosti -
käyttää hänelle annettua, ja oli hänen päätöksensä -
siirtyä helikopterin lapoja kohti.
Tästä tuli mielenkiintoinen ympäristö
näille kahdelle,
koska tämä on tuhon maailma ja perhe on hajoamassa.
Sinun täytyy auttaa Iöytämään Jean.
Jos Iöydän, tapan hänet.
Tiedän.
Taustalla on paljon materiaalia ja visuaalisia efektejä,
jotka tekevät siitä New Yorkin näköisen.
Niin, tämä on itse asiassa iso studio Montrealissa.
Ja tämä on lavaste.
Kaikki, mikä tapahtuu täällä tästä Iähtien,
ja täällä tapahtuu kaikenlaista,
on kaunis lavaste, jonka Claude Pare suunnitteli.
Aluksi halusimme siitä Ranskan konsulaatin.
Kuten näkyy, lattia viittaa Ranskan konsulaattiin,
ja sitten emme käsitelleetkään asiaa sen enempää.
Claude Pare -
piti siitä, että Ranskaa edustetaan.
Jos hän ei hallitse sitä, me tuhoamme sen.
Tämän kohdan kuvasimme uudelleen.
Aluksi tämä kohtaus ei antanut informaatiota,
mitä Jeanille tapahtui avaruudessa.
Se ei antanut informaatiota Jeanin sisällä olevasta kosmisesta voimasta.
Se tuntui siltä, että vaikka halusin Jessican hahmon
olevan salaperäinen,
tietyssä vaiheessa salaperäisyydestä tulee arvoitus.
Se aiheuttaa etääntymistä.
Jessicalle tuli tilaisuus selittää,
mitä hän teki Maassa -
ja ennen kaikkea mitä Jeanille tapahtuu.
Tästä tuli suuri visuaalisten efektien kohtaus.
Kaikella kunnioituksella Philiä ja Kurtia kohtaan,
visuaalisten efektien vastaavaa ja tuottajaa kohtaan,
että he loivat tämä jakson melko myöhään prosessin aikana.
Heillä ei siis ollut kovin paljon aikaa,
mutta se näyttää silti uskomattomalta.
...sitä voimaa.
Miksi?
Koska se on elämän synnyttänyt kipinä,
ja liekki, joka korvensi maailmani.
Kansani rippeet...
On tietenkin selvää D'Bareista...
No, ei selvää muille kuin sarjakuvan superfaneille.
Heidän planeettansa tuhoutui Phoenix-voiman takia.
Miksi minä?
Koska olet voimakkaampi kuin tiedätkään.
Olet erityinen, Jean.
Avullani...
Halusin tämän heijastavan vetoomusta,
jonka Charles tekee nuorelle Jeanille elokuvan alussa.
Sanan "erityinen" käyttäminen oli tarkoituksellista.
Alussa Charles vetoaa siihen,
jonka uskoo olevan hyvää,
ja nyt Jessica vetoaa siihen, jonka uskoo olevan hyvää.
Molempien kohdalla on elementti,
joka voimaannuttaa heidät ja agendansa. Elokuvan loppuun mennessä -
Jean valitsee oman agendansa pelastaakseen rakkaimpansa.
Se on mielestäni elokuvan kaari.
Hän ei ole kummallekaan lapsi,
ja hänestä tulee aikuinen, joka tekee omat päätöksensä.
Tässä hän on kuitenkin viettelysprosessin keskellä,
ja on siirtymässä Jessican puolelle. Jessica osaa vakuuttaa.
...he pelkäävät.
Ja mitä he pelkäävät...
He haluavat tuhota.
Kärsikö Raven?
Ei kauan.
Jos katsoo tätä,
tämä on likaista tavalla,
jolla X-Men-elokuvat eivät ole ennen olleet.
Kamerat pomppivat ympäriinsä. Käsivarakamerat.
Linssi on pidempi, eikä staattinen tai tasainen.
Maailma itsessään on hajoamassa,
ja halusin siten myös kameratyöskentelyn vaikuttavan vähemmän tasaiselta.
New Yorkissa.
Meillä on tarkkailija siellä.
Michaelin ympärillä oleva liike on hienovaraista,
mutta kun katsoo sitä, huomaa, ettei kamera kohdistu vain häneen.
Tämä on Steadicam eikä nostolaite,
jota normaalisti käytettäisiin tällaisessa kohtauksessa.
Tässä on hieman enemmän liikettä,
ja askelissakin on erilainen kameran liike.
Aina kun voimme paljastaa Magneton kypärän,
olemme myös tehneet niin jokaisessa elokuvassa.
Olemme tainneet tehdä sen jokaisessa First Classin jälkeen.
Iso paljastus Days of Future Pastissa, Apocalypsessä ja tässä.
Tämä on myös hieno musiikkihetki. Hans Zimmer teki hienoa työtä.
Hänen piti ottaa huomioon -
todella monta eri sävyä, tunteellista ja psykologista.
Kun elokuvassa tapahtuu nyt käänne,
musiikista alkaa tulla voimakkaampi,
ja se lupaa konfliktia Magneton sekä X-Menien välillä.
Kun puhutaan taas ihmisistä,
jotka ovat Oscar-voittajia...
Olen käsikirjoittanut Hans Zimmer -musiikkiin -
elokuvakoulusta Iähtien. Hän on sankarini.
Uskomaton inspiraatio.
Viimeisimmän työstämänsä supersankarielokuvan jälkeen -
hän sanoi, ettei tekisi enää -
supersankarielokuvia tai sarjakuvasovituksia.
Kirjoitin hänelle sähköpostia. Soitin ja kerjäsin.
Tapaaminen hänen kanssaan järjestyi vihdoin,
koska hänellä oli konsertti Montrealissa,
kun valmistelimme elokuvaa.
Suostuttelin hänet jatkamaan keskustelua.
Keskustelimme muutaman kerran puhelimitse,
kunnes hän vihdoin suostui tekemään elokuvan.
Syy sille taisi olla se, että hän ymmärsi -
tämän olevan erilainen supersankarielokuva.
Siitä ei tulisi yhtä mahtipontinen -
kuin ne, joita hän oli aiemmin työstänyt.
Siitä tulisi maanläheisempi ja realistisempi.
Hän näki sen siis tilaisuutena tehdä jotain erilaista.
Kuten jokaisen hienon taiteilijan kohdalla,
ja Hans on ehdottomasti hieno taiteilija,
hän haluaa tulla haastetuksi ja tehdä joka kerta jotain erilaista.
Tämä oli mahdollisuus siihen.
Tässä on paljon musiikkia.
Ei todella paljon,
mutta enemmän kuin muissa X-Men-elokuvissa.
Siitä tulee tunnetta.
Se vahvistaa jännitettä ja voimaa.
Musiikki tekee tässä paljon,
ja pidin siitä niin paljon, että käytimme sitä.
Niinä kuukausina ja vuosina,
kun työstimme elokuvaa,
Hans loi siihen -
11 tai 12 tunnin edestä musiikkia.
Hän luo pitkiä sarjateoksia,
ja äänileikkaajat sekä Leen ja Hansin työryhmä -
alkavat leikata sarjateoksia kuvaan -
ja yksittäisiin teemoihin hahmoille.
Oli iso prosessi Iöytää, luoda -
ja sovittaa musiikki kuvaan.
En ole koskaan tehnyt sitä tuottajana.
Säveltäjät yleensä kirjoittavat kuvaan,
mutta Hans ei halunnut nähdä kuvaa.
Hän halusi kirjoittaa ensin sarjateoksia,
jotka perustuivat keskusteluille ennen käsikirjoituksen lukemista.
Se perustui paljon yhteistyöhön. Se oli minulle hieno prosessi,
koska olen työskennellyt monessa elokuvassa vastaavana tuottajana -
sekä tuottajana.
Minulla ei ollut ollut sellaista kokemusta kuin minulla oli Hansin kanssa.
Niin luovuuden kuin prosessin suhteen.
Niin.
Kuten Hutch sanoi aiemmin,
rakensimme suuren osan tästä Fifth Avenue -kadusta -
Montrealin studioon.
Se on suurin studiomme ja suurin rakennusprojektimme.
Kun katsoo tuohon suuntaan,
se on montrealilainen puisto.
Kun toiminta alkaa,
kaikki rakennukset -
ja kadun varrella oleva on rakennettua.
Kadun tietystä kohdasta alkaen kaikki on visuaalista tehostetta.
Sitä kutsutaan lavasteiden jatkeeksi.
Rakensimme kuitenkin monta korttelia tätä Fifth Avenue -jaksoa.
Syy rakentamiseen kuvauspaikalla olemisen sijasta oli se,
että tämä näyttää Fifth Avenuelta. Emme Iähteneet New Yorkiin -
ja sulkeneet Fifth Avenueta muutamaksi päiväksi.
Sen lisäksi kaikkea tätä tuhoa ei voinut tehdä oikealla kadulla siten,
että se näyttäisi sellaiselta intensiiviseltä toiminnalta -
ja tuholta, joka oli tarpeen.
Etenkin kohdassa, jossa Magneto nostaa metrovaunun -
ja heittää sen seinän Iäpi.
Se oli Simonin idea -
ennen käsikirjoituksen aloittamista.
Hänellä oli mielessään, että tämä koko jakso,
tämä koko taistelu New Yorkissa eri aikoina,
olisi suurempi ja vielä vaikuttavampi.
Ajatus X-Menien taistelemisesta X-Menejä vastaan -
oli hänelle hyvin tärkeää,
ja että ratkaiseva hetki olisi se,
kun Magneto nostaa metrovaunun.
Itse en ollut koskaan varma siitä,
mutta rakastan lopputulosta.
Minulle siinä oli kyse siitä,
että taistelu tapahtuisi oikeissa tiloissa.
Kaikki tietävät, miltä kaupungin katu näyttää.
Monet tietävät, miltä Fifth Avenuen katu näyttää,
koska he ovat nähneet New Yorkin televisiosarjoissa ja elokuvissa.
Rakastan esimerkiksi sitä,
että James Cameron -
sijoittaa taistelujaksot Avataria lukuun ottamatta
jokapäiväisiin paikkoihin, kuten tehtaisiin ja kaduille.
Se vaikuttaa hyvin aidolta,
vaikka itse taistelu olisikin epätodellisempi.
Cam, erikoistehostevastaavamme,
rakensi laitteiston, jossa oikea metrovaunu -
oli hydraulinen ja lensi seinää päin.
Vaunu, joka lentää seinää päin Michael Fassbenderin takana,
on oikea vaunu,
ja sen piti pysähtyä noin kaksi metriä aiemmin.
Se pääsi Iähemmäs Michaelia kuin oli tarkoitus,
ja se romahdutti osan hänen yläpuoleltaan olevasta katosta
Iähempää kuin piti.
Vain Michael Fassbender voi -
seisoa koko ajan paikallaan ja räpäyttää tuskin silmiään,
vaikka monta sataa kiloa painava vaunu -
lentää liian Iähelle.
Se on yksi niistä keskusteluista, joissa miettii,
että pitäisikö se tehdä oikeasti -
vai pitäisikö se tehdä visuaalisilla tehosteilla.
Ensimmäisessä mahdollisuudessa on selviä riskejä.
Yleisesti ottaen asiat eivät välttämättä suju suunnitelmien mukaan.
Toisen kerran valmistelu vie kohtuuttoman kauan.
Cam oli sataprosenttisen varma, että se toimii. Hän testasi sen.
Uskoimme häntä.
Olimme hieman skeptisiä, mutta lopputuloksesta tuli hieno.
En usko, että meillä oli uusintamahdollisuutta.
Se tapahtui ehkä päivää myöhemmin.
Se vaati paljon.
Hänen piti...
Heidän piti poistaa koko seinä -
ja viedä kaikki pois.
Olimme onnekkaita.
Meillä oli paljon kameroita, mutta yksi otto.
Tule! Vie minut heti sisälle!
Tulitko sinäkin tappamaan minut?
Se on vielä tuossa.
Petin sinut. Tiedän, mutta...
Tämä oli idea, joka...
Pidän käsikirjoittamisessa, tuottamisessa ja ohjaamisessa siitä,
että ne ovat kaikki aika dynaamisia -
siten kuin minä ne määrittelisin.
Yhteistyö jonkun Hutchin kaltaisen ja näyttelijöiden kanssa.
Tässä elokuvassa on paljon -
hienoja Hutchin ideoita.
On myös paljon näyttelijöiden ideoita,
ja kohta, jossa Jean nostaa Charlesin ylös -
ja kävelyttää hänet ylös portaita oli James McAvoyn idea.
James luki käsikirjoituksen, ja käsikirjoituksessa Jean -
kidutti häntä hänen istuessaan pyörätuolissa.
James ajatteli, että ylös nostaminen -
olisi vielä häiritsevämpää. Sitä se tosiaan on.
Kohdasta siis kehittyi tällainen.
Tätä on tuskaisaa katsoa.
Älä, Jean.
Ole kiltti.
James on tässä jännittynyt, koska hän näyttelee hyvin fyysisesti.
Kuten monilla näillä näyttelijöillä, hänellä on kyky -
hallita hyvin kehoaan,
joten hän pystyy tekemään paljon pieniä liikkeitä,
jotka saavat uskomaan, että tapahtumat ovat aitoja.
...sinä näet minun.
Joten katso.
Jean, katso.
Se, mitä valitset tehdä lahjallasi,
on täysin kiinni sinusta itsestäsi.
Paljon töitä visuaalisten tehosteiden tiimille -
vaatteiden, hiusten liikkeiden, kasvojen halkeamien -
ja seinän molekyylipurkauksen vuoksi.
Sanoit "molekyylipurkaus" hienosti, Hutch.
Olen harjoitellut.
Sanan sanominen -
oli paljon vaikeampaa monille yhteistyökumppaneillemme -
kuin niiden visuaalinen ilmaisu.
Se oli tosiaan vaikeaa tehdä.
Voin auttaa häntä paremmin kuin sinä.
Häntä ei voi auttaa.
Hän on toivoton tapaus.
Nämä ovat hyvin tyyliteltyjä otoksia,
ja se on toinen tapa, jolla Simon ja Mauro -
loivat uuden estetiikan, jota emme ole ennen nähneet X-Meneissä.
On yhä toivoa.
Sanoin Maurolle,
kun aloimme ensimmäisen kerran tekemään yhteistyötä...
Arvostan Avataria,
ja se on visuaalisesti hieno saavutus,
mutta halusin tämän elokuvan olevan mahdollisimman realistinen.
Palkkasin siis sen Mauron, joka kuvasi Training Dayn.
En palkannut Avataria kuvannutta Mauroa.
Vaikka hän oli hyvä visuaalisissa tehosteissa,
mikä oli hyödyllistä tälle elokuvalle,
halusin hänen tietävän, että hän voi tehdä kokeiluja.
Halusin sen tuntuvan realistiselta -
ja synkältä. Hän innostui siitä.
Tyylittely, josta juuri puhuit,
on vähemmän realistista,
mutta se on kuitenkin mahdollisuus tehdä jotain,
mitä ei yleensä tehdä näissä elokuvissa -
ja luoda uudenlainen elokuvan kielioppi.
Olimme kaikki sitä mieltä, että Bryan Singer loi kieliopin -
ensimmäisessä X-Menissä, joka oli 20 vuotta vanha.
Se ei ollut muuttunut radikaalisti niiden 20 vuoden aikana,
vaikka elokuvilla oli muita ohjaajia, kuten Brett Ratner ja Matthew Vaughn.
Bryan teki suuren osan elokuvista.
Inspiroiduin monesta elokuvasta.
Tässä universumissa -
inspiroiduin siitä, mitä Mangold teki Loganissa.
Hän loi täysin erilaisen kieliopin -
kuin Wolverine-elokuvassa.
Minusta meillä oli mahdollisuus samaan -
aiheen vuoksi. Ei vain siksi,
että halusimme sen olevan realistinen ja intiimi,
vaan koska aihe itsessään vaati sellaista estetiikkaa,
ja pystyisimme siihen, ja se vaikuttaisi orgaaniselta.
Kuten sanoit aiemmin,
visuaalisten tehosteiden monimutkaisuus -
hiuksissa ja silmissä -
sekä kosmisen voiman -
monien värien on...
Teimme tämän aivan viime sekunnilla,
kun annoimme tämän...
Visuaalisten tehosteiden tiimimme,
etenkin Kurt ja Phil, eivät nukkuneet moneen viikkoon,
- ennen kuin annoimme elokuvan eteenpäin. - Aivan.
Homma oli edestakaista täällä Montrealissa,
jossa suurin osa työstä tehtiin.
He soittelivat jokaiselle mantereelle -
pienten palasten takia.
Irti!
Tuolla on yksi! Napatkaa!
Jean!
Tämä on taas vaikuttavaa käytännön kuvausta.
Stunttinainen vedettiin katon Iäpi.
Otoksessa on oikea nainen -
lentämässä katon Iäpi ulkoseinään.
Viekää hänet pois!
Ulos, vauhtia!
Te neljä, mukaani.
- Mennään! - Vauhtia! Liikettä!
- Hän elää. - Vie hänet ulos.
Sinun täytyy... Ei!
Tilanne ohi!
Keskustelimme paljon siitä, kuinka paljon voimaa -
jäisi Jessican käteen.
Emme tietenkään halunneet Helinä-keiju-efektiä,
mutta halusimme olevan selvää,
että häneen oli jäänyt osa -
Jeanin kosmisesta voimasta ja halusi loputkin.
Kirjoitin kohtauksen,
jonka myös kuvasimme, ja se oli välikohtaus -
tämän ja seuraavan välillä, joka teki sen selväksi.
Mielestämme se ilmeni katseesta -
ja siitä, että hän on paikalla.
Sitten James McAvoy sanoo,
että hän palaa hakemaan loputkin,
joten emme tarvinneet ylimääräistä kohtausta.
Tämä oli junavaunu,
jonka ulkopuoli tehtiin tehosteilla, mutta nämä olivat junavaunuja,
jotka luotiin ja laitettiin hydraulisen järjestelmän päälle.
Siinä ne liikkuivat samoin kuin normaalit vaunutkin.
Ne antoivat näyttelijöille aitouden tunteen -
ja näyttelijöille tunteen liikkeestä ja todellisuudesta.
Vaan minä.
Ei olisi pitänyt valehdella hänelle.
Olin väärässä.
Mutta se voima -
hänen sisällään ei tullut minulta.
En olisi tietoisesti satuttanut häntä.
En ole sellainen, eikä Jean ole tällainen.
Olin innoissani tästä kohtauksesta,
jossa kaikki olivat koolla dramaattista keskustelua varten.
Se tuntui minusta -
heidän poliittisten ja sosiaalisten riitojensa kulminaatiolta.
Se perustuu Jeanin tarinaan.
Se perustuu -
elokuvan tunteelliseen kriisiin.
Charlesin vastuun ottaminen tekemisistään -
ja se toimintakohtauksen perustana -
oli hieno ja jännittävä idea.
...olento
sai maistaa voimaa,
jajanoaa sitä lisää.
Hän palaa Jeanin luo.
Tämä on käytännöllisten tehosteiden voitto,
koska nämä vaunut olivat isoja
ja tuplasti korkeampia, melkein kaksi kerrosta.
Ne olivat laitteiston päällä, jotta ne tärisivät ja liikkuivat,
mutta niitä voi myös liikuttaa kuin ne kääntyisivät,
joten liike tuntui aidolta.
Se oli hämmästyttävää.
Ne pitää myös tehdä niin,
että niihin pääsee käsiksi eri tavoin lavasteista.
Katon pystyi irrottamaan sekä osan seinistä,
jotta kameran ja valot sai sisään.
Nämä haasteet olivat mittavia.
...useita vihollisia kyydissä.
Niin, ja AD: mme -
Michele Laliberte ansaitsee tunnustusta tästä,
koska hän oli keskeinen osa tämän suunnittelussa ja rakentamisessa,
ja otti paljon osaa tekoprosessiin.
Hän on ollut peruskalliomme tuotantosuunnittelun näkökulmasta -
melko monta elokuvaa peräjälkeen.
Tuotantosuunnittelijoita on ollut monta.
Hän on kotoisin Montrealista ja äärettömän lahjakas.
Kuten sanoit, on monta asiaa,
jotka pitää ottaa huomioon sellaisen rakentamisessa,
joka vaikuttaa yksinkertaiselta,
koska se on vain suorakulmio.
Se oli yksi tämän jakson suurimmista haasteista.
Kaikki piti saada valmiiksi ajoissa ennen kuvausten alkua,
ja kun meillä oli näyttelijät.
Lavasteet ovat samat, joita käytämme sekä -
näyttelijöiden ja Simonin kanssa -
että toisessa vaiheessa stunttien kanssa.
Oli paljon yksityiskohtaista suunnittelua,
joka pitää ottaa huomioon tällaisen jakson toteuttamisessa,
jotta kaikki saavat tarvitsemansa lopputulosta varten.
Mitä?
Eivät ole mitä?
- Ne eivät ole mutantteja! - Ne haluavat Jeanin.
Valmiina avaamaan tuli!
Lapsesi oli oikeassa meistä.
Voimme auttaa teitä!
Pyydän!
Tulta!
Nämä parantumistehosteetkin olivat hankalia -
visuaalisten tehosteiden tiimille.
Piti myös Iöytää oikea tasapaino realistisuuden -
ja pinnan alla olevan avaruusolion välillä.
Sisäisen tukirangan luominen -
ihmisen ihon alla olevalle avaruusoliolle oli hankalaa,
koska emme halunneet sen näyttävän liian liskomaiselta -
tai yliluonnolliselta.
Emme halunneet sen myöskään näyttävän siltä,
että he ovat avaruusolioita ihmiskuoren sisällä.
Tahdomme vain tytön. Väistäkää.
Ei!
Kun sitouduimme tähän,
luonnollinen huipennus oli se,
että kaikki X-Menit toimivat vihdoin yhdessä.
He, jotka olivat vihollisia tai ystäviä. Kaikki ovat samalla puolella.
Sitten on paljon -
sellaista tiimityöskentelyä, jota on sarjakuvissa,
mutta jota ei ole ollut paljon elokuvissa.
Myöhemmin tulee kohta, jossa Hank heittää jonkun ilmaan,
ja Storm iskee tätä, kun tämä on ilmassa.
Storm on hahmo,
joka on sarjakuvissa todella vahva ja todella suosittu.
Olemme antaneet hänelle ennen kaikenlaista siistiä tekemistä,
mutta tämä taitaa olla ensimmäinen kerta,
kun hän antaa mennä täysillä voimiensa suhteen.
Katsojien ensimmäiset reaktiot ovat olleet sellaisia,
että he näkevät mielellään Stormin voimakkaana.
Pidän tästä kohtauksesta osittain siksi,
että kaikki saavat vapautua -
kamppailulajiajatuksesta,
jota Brian Smrz käytti Magneton taistelutyylissä.
Raivostunut Beast.
Storm saa vetää täysillä ja jopa Nightcrawler -
saa olla raivokas.
Keskustelimme näistä paljon,
koska halusimme taistelun olevan erilainen kuin edellisten.
Ydin oli se,
että he kokoontuvat yhteen. He taistelevat Jeanin puolesta,
ja he ovat raivoissaan olosuhteista, joihin he ovat joutuneet.
Puhuimme siitä, että vaikka Alan Cumming -
on X2:ssa hillitty,
hänessä on myös raivoisa puoli.
Kodi Smit-McPhee on komediallinen Nightcrawler,
ja halusimme nähdä muutoksen -
kypsään ja väkivaltaisempaan suuntaan.
Se alkaa siitä, kun heihin luottanut henkilö kuolee,
ja nyt hän on taistelujalalla.
Tämäkin on maaninen hymy.
Pieni yksityiskohta, mutta pidin siitä,
miten säde kehitettiin. Se tuntuu voimakkaammalta -
ja tappavammalta kuin edellisissä elokuvissa.
Se on kirjaimellisesti versio valomiekasta.
Star Wars oli nuorempana lempielokuvani,
Imperiumin vastaisku oikeastaan, mutta elokuvasarja -
on vieläkin suosikkini,
ja valomiekassa on enemmän vaihtelua.
Se antaa sille orgaanisen -
ja aidon olemuksen, eikä se ole vain taskulamppusäde.
Toimme osan siitä ajatuksesta Scottin säteeseen,
jota emme olleet ennen tehneet.
Kun epäröit, varasta Star Warsista.
Taas yksi epätodennäköinen kumppanuus. Tämä oli osa hauskuutta,
kun seuraa, ketkä Iyöttäytyvät yhteen ja mitä he sitten tekevät.
Magneton ja Stormin kohtaus oli siisti.
Tämä oli hyvin haastava tehostekohtaus.
Tuon sisäpuoli. Näimme paljon vaivaa saadaksemme valaistuksen oikein,
jotta se näyttäisi mahdollisimman aidolta,
vaikka se on todella epäaito.
Tällaisesta pidän elokuvissa.
Ihmisten takaraivot.
En ole edes varma, että tuo on Jessican pää.
Jollain on kuitenkin tuo peruukki.
En ole vieläkään vakuuttunut tuosta hypystä.
Niin no.
Hank!
Taas yksi kohta, jossa musiikki esittää suurta osaa,
ja joka on huolellisesti rakennettu,
jotta kaikki palaset loksahtaisivat yhteen -
sekä toiminnan -
että tunteiden suhteen ja minkä valinnan Jean tekee.
Tämä kohtaus oli jännittävä.
Kunpa meillä olisi ollut enemmän aikaa. Michael ja Jessica -
samassa kohtauksessa oli minusta historiallinen ja ikoninen kohta.
Toivottavasti he näyttelevät enemmän yhdessä,
koska heidän näyttelytyylinsä täydentävät toisiaan.
Molemmat hyvin hienovaraisia näyttelijöitä ja tarkkoja.
Sain tähän neljä riviä dialogia -
ja 50000 ammusta.
Heidän taistelunsa oli kuitenkin jännittävää ja siisti mahdollisuus.
Kuvasimme myös sellaisen version,
jossa aseiden ampumisen lisäksi -
Magneto nostaa käsikranaatteja seinältä -
ja vetää niiden sokat irti suojellen itseään esteen takana.
Se oli hienoa ja hauskaa.
Siitä huolimatta se tuntui tarpeettomalta lisäykseltä.
Päätimme hylätä sen. Idea oli kuitenkin siisti.
Niin, hän tekee saman tavallaan myös X-Men 2:ssa.
Niin.
Olen pahoillani siitä, mitä tein sinulle.
Tiedän.
Halusin vain suojella sinua...
Tämä on Maurolta hienosti tehty,
koska kaikki nuo välähdykset hänen takanaan,
jotka olisivat normaalisti...
Tällaiset välähdykset olisivat visuaalia tehosteita.
Menimme paikalle tuona päivänä ja tuolta se näytti.
Valo tuli ikkunan Iäpi.
Käytimme linssejä, jotka vangitsivat ne, ja tämä on aitoa.
Tuo on aito välähdys.
Ylivalotimme taustan.
Summer teki myös hyvää työtä.
Niin teki. Hän on hieno nuori näyttelijä.
Tuo kuvattiin hylätyssä sairaalassa.
Eräs toinen haaste junakohtauksessa oli,
ettei sitä voi kuvata kronologisesti.
Kun kohtaukset kuvataan eri järjestyksessä,
pitää ottaa hillitysti.
Oli sitten kyse taistelua edeltävästä ajasta tai vammoista,
se vaati todella paljon ajattelua -
taiteellisen osastolta, AD: eilta ja lavasteiden tekijöiltä.
Piti varmistaa, että kaikki sopii yhteen.
Näistä visuaalisista tehosteista olin kaikkein epäilevin.
Nämä kuplat.
Tämä on vaikuttava tehostekohtaus -
ja selvästi hyvin yksityiskohtainen,
mutta ajatus siitä, että kuplat suojelevat heitä -
on toiminut muissa elokuvissa huonosti.
Joissakin niistä olen ollut itse mukana.
Nämä tyypit kuitenkin keksivät, miten ne saadaan orgaanisiksi -
ja tavallaan -
realistisiksi ja siisteiksi.
Se ei ollut helppoa,
koska se oli sarja variaatioita,
jotta he eivät näyttäneet vain olevan jumissa muovissa -
kuin jokin kuplapoika.
Eräs toinen ainutlaatuinen sijainti, jonka Iöysimme -
Montrealin ulkopuolelta, ja sitten taiteellinen osasto -
ja Michele koristelivat molemmat vaunut -
ja lisäsivät tulta,
jotka olivat osa viimeistä taistelua.
Magneton takana oleva savu on vaikuttava visuaalinen tehoste.
Melkein kaikki leikkaukset,
kuten leikkaus Magnetoon ja leikkaus Beastiin, jotka näitte,
toteutettiin niin, että he olivat studiossa vihreän taustan edessä -
ja lavasteiden jatke heidän edessään.
Hänen taistelukohtauksensa oli...
Meillä oli kaksi loistavaa apulaisohjaajaa.
Guy Norris oli alun perin stunttikoordinaattori -
viimeisimmässä Mad Maxissa.
Brian Smrz, joka oli ollut meidän stunttikoordinaattorimme -
ja monen X-Men-elokuvan apulaisohjaaja,
tuli auttamaan loppukohtauksen kanssa.
Tämä oli hieno koreografiajakso.
Sitä on tietenkin korostettu visuaalisilla tehosteilla,
jotka ovat erilaisia kuin missään muussa X-Men-elokuvassa.
Tuosta kohdasta, jossa kamera lentää vaijeria pitkin hänen luokseen -
ja pomppaa takaisin, keskustelimme Brian Smrzin kanssa,
koska hän teki saman Lady Deathstriken ja Wolverinen kanssa.
Se iskeytyi hienosti heitä kohti -
ja hyppäsi hieman takaisin.
Siinä oli jotain hyvin kouriintuntuvaa.
Nämä visuaaliset tehosteet ovat upeita.
Aina viimeiseen sekuntiin asti.
Niin.
Minua hämmästyttää vieläkin se, että Jessica juoksi noissa koroissa.
On hyvin vähän, mitä Jessica Chastain ei osaa.
Se on totta.
En ole Iöytänyt vielä mitään.
Etsin silti aktiivisesti.
Tämän kohtauksen kuvittelin aina kohtauksena,
jonka halusin tehdä siten, että se pyörii heidän ympäri -
ties kuinka monta kertaa.
Oli mielenkiintoista toteuttaa se niin, että ensin Jessica voimaantuu,
ja sitten hän alkaa tuhoutua.
Visuaalisten tehosteiden tyypeille se on haaste,
koska se on pitkä otto, mutta he suoriutuivat loistavasti.
Jean!
Raskas hetki, mutta tehty hyvin tehokkaasti.
Tässä ollaan tekemisissä kosmisten voimien kanssa,
mutta samaan aikaan on intiimi hetki -
Scottin ja Jeanin välillä. Se on tärkeä hetki,
koska se liittyy hänen tekemäänsä päätökseen.
On Simonin ansiota,
että pystyy Iöytämään sen tuollaisesta määrästä visuaalisuutta.
Osaa siitä häivytettiin.
Hänen kasvonsa ja silmänsä olivat suojassa juuri sen verran,
että hänen eleensä ja tunteensa pystyy näkemään.
Jean!
Ei.
Jean!
Jos tunnet Dark Phoenix -saagan,
tai jos ymmärrät yleisesti draamaa,
niin kun ottaa huomioon kaiken, mitä hän on tehnyt,
tiedät, että jonkinlaista uhrausta -
tarvitaan tarinan lopussa.
Yksi tälle elokuvalle tärkeistä asioista,
eikä vain siksi, että hän on naishahmo,
vaan koska hän on naishahmo,
on ajatus siitä, että tunteet tekevät sinusta heikon.
Halusin sen olevan niin, että tunteet tekevät sinusta vahvan.
Elämme nyt sellaisessa maailmassa,
jossa ihmiset -
eivät pelkää tunteitaan, vaan syleilevät niitä.
Tätä hetkeä, jossa hän -
räjähtää ja hänestä tulee Phoenix,
työstimme paljon,
jotta katsoja ei olisi yhtäkkiä -
toisenlaisessa scifielokuvassa.
Siinä on vielä hienovaraisuutta.
Jos tunnet sarjakuvat tai muistat vain nimen,
se on selvästi Phoenix. Se oli tärkeää,
koska se tarkoittaa, että hän ei ole kokonaan poissa,
vaan on kehittynyt joksikin muuksi.
Charles sanoo sen tässä.
Hän on vapaa.
Jean myös mainitsee asiasta monologissaan.
Tämä kaikki oli kuvauspaikalla.
Jotkin näistä tulipaloista olivat visuaalisia tehosteita.
Suurin osa tästä oli aitoa ja samana päivänä kuvattua.
Kuvauspaikalla, josta elokuva alkoi.
Tämä kyltti on tuttu niille, jotka tuntevat sarjakuvat.
Minä en luonut sitä.
Sarjakuvissa paikasta tulee -
ennen pitkää Jean Greyn koulu.
En ole vain se, mitä muut minusta haluavat.
Tämä on avauskohtauksen lisäksi taas eräs kohta,
jota mietimme, että kenen kuuluisi puhua. Jossain vaiheessa se oli presidentti.
Jossain vaiheessa se oli Charles -
ja ennen pitkää ajattelimme tämän olevan Jeanin elokuva.
Jeanista on kehittynyt korkeampi olento,
jolla on sellaista viisautta, jota kenellekään muulla ei ole.
Hän voisi olla ruumiiton ääni -
ja antaa tunteen jatkumosta.
Pidän tässä lopussa siitä,
että vaikka jotkut hahmot ovat kehittyneet -
sellaisiksi kuin toivoitkin, eli Hank, Scott,
Storm opettajana ja Hank koulun johtajana,
on myös tunne siitä, että jotkut hahmot -
ovat muuttuneet peruuttamattomasti.
Siten meidän on tarkoitus tuntea Charlesista.
Se johtaa takaisin ajatukseen seurauksista,
josta puhuimme aiemmin.
Halusimme varmistaa,
että teemme jotain, mitä emme olleet ennen tehneet,
ja joka tuntui katsojista erilaiselta.
Työntäisimme hahmoja -
pidemmälle monimutkaisella matkallaan.
Sitä nämä kohtaukset yrittävät tehdä.
Tämän kohtauksen taisimme kuvata viimeisenä.
Jos muistat, se oli haastava päivä.
Muistan kyllä. Meluinenkin.
Niin.
Tulin tapaamaan vanhaa ystävää.
X-Menien syklissä -
ja kaikissa X-Men-elokuvissa,
mutta etenkin X-Men First Class -syklissä -
on ajatus siitä, että hahmot olivat tuntemattomia.
Heistä tuli vihollisia ja sitten veljeksiä.
Se oli tunteellinen kuuden tai kahdeksan tunnin tarinankerrontajakso.
Jos muistelee X-Men First Classia,
ja sitä, miten nuorilta nämä miehet näyttivät,
ja he tietysti ovat sitä vieläkin,
mutta he olivat aivan lapsia. James etenkin.
He olivat parikymppisiä ja nyt kolme- ja nelikymppisiä,
ja he ovat kypsyneet elokuvasarjan mukana.
Se, että he ovat ainoat, jotka ovat jäljellä,
oli mielestäni vahva tapa päättää elokuva siten,
ettei elokuvan lopussa olisi kyse heistä.
Asiat olivat vain tullut päätökseensä.
Tuntemattomista tuli perhe,
ja perhe hajosi, vaikka he pysyivät perheenä.
En pelaa tosissani.
Pelaat kumminkin.
Hyvä, että teit tuon uudestaan.
Niin, shakkilaudan.
Montreal näyttää Pariisilta,
kun lisää taustalle Eiffel-tornin.
Paljastat kaikki salaisuutemme.
No niin.
Halusimme tämän olevan hienovarainen, mutta korostettu.
Se ei ole mikään Inceptionin pyörivä pää,
mutta se ei ole myöskään ilmiselvä.
Siinä kaikki. Hutch ja minä.
Nämä ovat muita yhteistyökumppaneitamme.
Stan Lee on tietysti kaiken tämän luoja -
ja valitettavasti menehtyi,
kun olimme viimeistelemässä elokuvaa, ja hän jätti suuren perinnön.
Olen hyvin ylpeä siitä, että olemme osa sitä perintöä.
Kyllä vain.
Koska nämä lopputekstit ovat toiset puolitoista tuntia,
tämä on hyvä tilaisuus puhua...
Olemme puhuneet elokuvaa työstäneistä ihmisistä,
mutta sanoisimme,
että olemme hyvin onnekkaita, että olemme osa perintöä -
ja saamme ottaa osaa X-Menien maailmaan.
Kasvoin X-Men-sarjakuvien parissa -
sekä katsoen piirrettyjä,
enkä uskonut lapsena näkeväni X-Men-elokuvaa,
enkä ainakaan, että olisin osa sitä.
Sekä katsojana oleminen -
että viimeisten 15 vuoden aikana,
eli vielä pidemmälle ajassa kun sinä, Hutch, olit vastaava tuottaja,
perinnön rakentamisessa mukana oleminen -
on ollut uskomatonta.
Yksi asia, jonka olemme pystyneet tekemään on se,
että koska hahmot ovat moniulotteisia, kukin elokuva on erilainen.
Olemme pystyneet tarkastelemaan erilaisia näkökulmia,
värejä ja puolia hahmoista.
Hutch, sinä aikana kun olemme työskennelleet yhdessä,
sinulle tässä on aina ollut kyse siitä,
että hahmo on ykkönen.
Mistä elokuva kertoo temaattisesti?
Mistä se kertoo tunteiden suhteen?
Tajusimme,
että ainakin virallisissa X-Men-elokuvissa -
pureuduimme syvemmälle kuin ennen.
Se tavallaan tuntuu siltä...
Puhuimme tästä alussa.
Se on monen X-Men-elokuvan kulminaatio -
ja erityisesti tämän X-Men First Class -syklin hahmojen,
näiden näyttelijöiden, jotka olivat tuntemattomia, kun aloitimme -
seitsemän, kahdeksan tai yhdeksän vuotta sitten.
Heistä tuli ystäviä, perheenjäseniä,
ja heidät riistettiin erilleen hahmoina -
ja elämän suhteen -
eri puolille maapalloa.
Tässä elokuvassa heitä vihdoin koetellaan perheenä,
ja he päätyvät lopulta takaisin yhteen.
Se tuntui tarinankerronnan huipennukselta.
Niin.
Tunnustusta myös alkuperäiselle materiaalille.
Kaikkien näiden elokuvien rikkaus ja syvyys on tunnustusta sille.
Se on myös saanut hienoja tekijöitä pöydän ääreen -
ja tuomaan erilaiset vaistonsa peliin.
On ollut myös hauskaa katsoa, miten elokuvat ovat kehittyneet -
ensimmäisestä X-Menistä,
jolloin Bryan -
esitteli radikaalin sävyn alun Auschwitz-kohtauksessa.
Se oli rohkea veto, kuten Yön ritari,
ja se, mitä Marvel on tehnyt johdonmukaisesti Avengersin -
ja muiden kanssa, kuten Deadpoolin ja Loganin.
On ollut todella hauskaa tarkastella kaikkia näitä puolia -
näissä hahmoissa sekä eri sävyjä -
ja elää X-Men-sarjakuvien -
tarinan maailmassa. Uskomaton matka.
Niin.
Sen lisäksi,
että on käsitelty näitä hahmoja -
jotka minulle -
elivät vain mielikuvituksessani ja sarjakuvien sivuilla, kun olin lapsi,
olemme yrittäneet tässä elokuvasarjassa tehdä sellaista,
jota ei ole tehty muissa elokuvissa.
Olemme joka kerta luoneet sarjakuvagenreen eri alagenren.
X-Men First Class -
oli vakoiluelokuva ja Apocalypse oli katastrofielokuva.
Days of Future Past oli tietenkin aikamatkailuelokuva.
Tämä taas on minusta psykologinen trilleri.
Jokaisessa elokuvassa...
Logan oli Iännenelokuva ja Deadpool -
ikärajallinen komedia...
Tämä on antanut meille elokuvantekijöinä -
mahdollisuuden käsitellä genrejä,
joita ei enää käsitellä.
Kukaan ei nykyään tee Iännenelokuvia -
isolle valkokankaalle.
Kovin moni ei myöskään tee ikärajallisia komedioita -
tai psykologisia trillereitä.
Mainitsemiani genrejä -
tehdään nykyään harvoin.
Kun saa mahdollisuuden tehdä niitä -
sarjakuvaelokuvan nimen alla,
se antaa mahdollisuuden leikitellä -
ja olla luova.
Yleisölle se on osasyy, miksi he rakastavat näitä elokuvia.
Ne eivät ole vain jälleen yksi luku.
He tietävät, että se on uusi versio rakastamistaan henkilöistä.
Ja niin he palaavat.
Osittain siksi siitä on tullut johtava -
ja suosittu genre viimeisen vuosikymmenen aikana.
Totta.
Kun katsomme lopputekstejä,
haluan myös kiittää FOXia -
ja Tom Rothmania,
joka aluksi liputti elokuvasarjan puolesta.
He antoivat uskomattomia tilaisuuksia meille,
jotka olemme saaneet työskennellä näiden elokuvien parissa.
Luvun päätös.
On kunnia istua tässä ja puhua siitä.
Toki.
Oli sattumaa,
että syklin loppu -
on X-Men-tarinoista rakastetuin, suosituin ja monimutkaisin,
sekä tarina, jota emme ehkä saaneet aivan täydelliseksi.
Voin sanoa sen yhtenä käsikirjoittajista.
Se, että saimme kolmannen X-Men-elokuvan kanssa mahdollisuuden palata -
ja kertoa tämän tarinan tavalla, joka oli uskollisempi
sarjakuvien olemukselle ja joka tuli päätökseensä -
X-Men-elokuvien teossa,
on arvokasta. Olet oikeassa.
Meillä on aina ollut studiolla uskomattomia yhteistyökumppaneita.
Jim Gianopulos ja Emma Watts ovat olleet vahvasti osallisia -
etenkin viimeisimpien neljän elokuvan aikana -
sekä Loganissa ja Deadpoolissa.
Meistä on tullut perhe.
Näyttelijöistä on tullut perhe. Työryhmän jäsenistä on tullut perhe.
Meistä on tullut veljeksiä ja yhteistyökumppaneita.
Oli hauskaa tulla kuvauksiin joka päivä,
vaikka se olikin haastavaa. Se oli etuoikeus.
Pidimme sitä myös etuoikeutena.
Ehdottomasti.
Sanon tämän X-Men-fanina,
ja olisin sanonut saman X-Men 3:n jälkeen,
että olen innoissani siitä, mitä tulevaisuus tuo tullessaan.
- Niin minäkin. - Niin.
Uskomattoman moniulotteinen maailma,
ja olemme innoissamme siitä, miten sitä vielä käsitellään.
Mahdollisuuksia on loputtomiin,
kun lukee sarjakuvia,
ja vahvoja hahmoja on tuhansittain -
Iähdemateriaalissa.
On niin paljon eri Iähestymistapoja -
ja hienoja juonikuvioita, joita ei ole vielä käsitelty elokuvissa.
Siitä tulee hienoa.
Tässä on myös kiitettäviä ihmisiä.
Stan Lee, Jack Kirby, Chris Clairmont, Dave Cockrum, Len Wein, John Byrne.
He loivat,
synnyttivät, hoitivat ja kasvattivat X-Menit.
Olemme onnekkaita, että olemme saaneet olla lastenhoitajia -
ties kuinka monen elokuvan ajan.
Nuo olivat kuitenkin X-Menin oikeita vanhempia.
Käännös: Suvi Lindqvist